ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/271/22 Номер провадження 33/814/1124/23Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Чемерис А.К., адвоката Єфіменко Л.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Єфіменко Лідії Іванівни на постанову судді Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 17.02.2022 року, в 01 годину 55 хвилин в м. Охтирка по вулиці Івана Кожедуба, 16, він керував автомобілем ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, у зв`язку з чим його дії органами Національної поліції кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржила захисник ОСОБА_1 адвокат Єфіменко Лідія Іванівна, подавши апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, безпідставною та такою, що була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом, а тому відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, апелянт стверджує, що із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на питання поліцейського: «Ви відмовляєтеся від проходження?» не відповів нічого, що не може свідчити про його відмову від проходження огляду. Показання свідків не можна брати до уваги, оскільки вони є недопустимими.

Крім того, скаржник зазначає, що відеозйомка була вчинена із порушенням інструкції, відеозапис не є безперервним, а протокол не містить інформації про технічний засіб та характеристики технічного засобу, на який здійснювалася фіксація адміністративного правопорушення.

Апелянт також вважає, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права ні до складання протоколу, ні під час його складання, а лише при ознайомленні зі змістом уже складеного протоколу. Не вірно вказано його місце служби.

Окрім цього, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що апелянт не був присутнім при розгляді даної справи судом першої інстанції, адже не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

З матеріалами справи представник ОСОБА_1 адвокат Єфіменко Л.І. ознайомилася 07.03.2023 року та саме з матеріалів справи отримала копію оскаржуваної постанови, після чого 16.03.2023 року подано апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Враховуючи те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не брав участі в судовому засіданні під час розгляду справи, копію постанови про адміністративне правопорушення його представник отримала лише 07.03.2023 року, тому подана ним 16.03.2023 року апеляційна скарга підлягає розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2022 року, в 01 годину 55 хвилин в м. Охтирка по вулиці Івана Кожедуба, 16, він керував автомобілем ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, у зв`язку з чим його дії органами Національної поліції кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №061348 від 17.02.2022 року, диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України, за що ч. 1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративну відповідальність.

Процедура оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлена Інструкцією, затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 року №1395.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом, а тому відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд відхиляє з наступних підстав.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль ВАЗ 21121, яким керував ОСОБА_1 , що чітко видно, адже останній після того, як до його автомобіля підійшов працівник поліції, встав із водійського крісла. При цьому, аргумент апелянта щодо того, що автомобіль перебував в нерухомому стані повністю спростовується даними матеріалами справи, адже на відеозаписі чітко видно, що автомобіль перебував в русі під керуванням ОСОБА_1 . Отже, факт керування ОСОБА_1 зазначеним вище автомобілем суд вважає доведеним поза розумним сумнівом.

Доводи апелянта щодо того, що із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на питання поліцейського: «Ви відмовляєтеся від проходження?» не відповів нічого, що не може свідчити про його відмову від проходження огляду, суд відхиляє, адже із долученого до матеріалів справи відеозапису (№471993, хронологічний відрізок 03:03:30) вбачається, що на чітке запитання поліцейського, чи погоджується ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі останній надав чітку відповідь: «Ні».

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості як доказів, пояснень свідків, на думку суду апеляційної інстанції, в цілому заслуговують на увагу, проте зважаючи на положення ч.2 ст. 266 КУпАП та факт фіксації проведення огляду технічними засобами, не впливає на вірність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_1 .

Твердження апелянта щодо того, що відеозйомка була вчинена із порушенням інструкції, відеозапис не є безперервним, суд відхиляє, адже в ході дослідження даного доказу суд встановлено, що відеозапис починається із моменту, коли працівники поліції почали подавати сигнали водієві автомобіля ВАЗ 21121, щоб останній зупинився.

На відеозаписі відображено проведення поверхневого огляду ОСОБА_1 , в ході якого виявлено предмети, які можуть використовуватися для вживання наркотичних засобів, що викликало підозри поліцейських щодо перебування ОСОБА_1 в наркотичному стані, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він відмовився. Відеозапис, долучений до матеріалів справи також містить момент оформлення матеріалів справи. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що відеозапис не є безперервним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами у сукупності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Єфіменко Лідії Іванівни задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Єфіменко Лідії Іванівни про поновлення строку на оскарження рішення суду задовольнити.

Поновити строк на оскарження постанови Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Єфіменко Лідії Іванівни залишити без задоволення.

Постанову судді Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин