Номер провадження: 33/813/635/23
Номер справи місцевого суду: 947/6371/23
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Воронцова Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Триколіч І.Б.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Морозова В.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП ,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 536 , 80 грн., за те, що 25.01.2023 року о 17:44 годин на вул. Ясногорська, 19/1 в м. Одесі, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Mazda, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законному порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України»

Не погоджуючись із наведеною постановою, адвокат Морозов В.Ю., який діє від імені ОСОБА_1 , подав до суду апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що:

- оскаржувана постанова обґрунтована виключно власними переконаннями суду та написаними працівниками поліції матеріалами справи;

- працівниками поліції вчинявся тиск на водія задля відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, також ними не було роз`яснено ОСОБА_1 процедури освідування, відповідно до вимог п.12,13 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 ), що викликало у водія недовіру та мало наслідком відмову останнього від проходження огляду;

- працівниками поліції не було виписано направлення на огляд, а при складанні протоколу не було залучено свідків;

- матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, та керування ним транспортним засобом;

- оскаржувана постанова не містить посилань на нормативно-правові акти та практику ЄСПЛ, якими керувався суд, що є грубим порушенням ст. 38 КУпАП;

- наявний у матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, а протокол про адміністративне правопорушення не мітить даних про пристрій, на який відбувалось фіксування;

- працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_2 від управління транспортним засобом;

- матеріали справи не містять відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення та отримання ним посвідчення водія;

- у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що у день складання відносно нього протоколу він наркотичні речовини не вживав, виявлений поліцейськими під час огляду булий порошок наркотичний засіб, який він зберігав для власного вживання. Поліцейські психологічно змусили його відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Адвокат Морозов В.Ю. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав зазначених у ній.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм закону, оскільки в ній наведені положення матеріального та процесуального права, якими керувався суддя при її ухваленні, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

В рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 ПДР - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 428646, 25.01.2023 року, з якого вбачається, що о 17:44 год. на вул. Ясногорська, 19/1 в м. Одесі, ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, звужені зіниці очей які не реагують на світло, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законному порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України»;

- відеозаписами нагрудних камер поліцейських №471602, 471809, відповідно до яких автомобіль ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, в нього вилучили паперові пакети з речовиною білого кольору, яка за поясненнями ОСОБА_1 , є наркотичною речовиною, якою його пригостив знайомий. У зв`язку із викладеним та виявленням у водія ознак наркотичного сп`яніння, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, роз`яснили право відмовитися від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та наслідки такої відмови. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, у зв`язку із чим відносно нього було складено адміністративний протокол.

Зібрані у справі докази є достатніми та сумніви у їх достовірності відсутні.

Відхиляючи посилання апелянта на встановлений порядок проходження водіями огляду на стан сп`яніння, через не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 процедури освідування, відповідно до вимог п.12,13 розділу 3 Інструкції№ 1452/735, апеляційний суд зауважує, що чинне законодавства, зокрема, ані наведена Інструкція, ані КУпАП не містять імперативного обов`язку поліцейських детального роз`яснення водію процедури проведення лікарем закладу охорони здоров`я огляду на стан сп`яніння, відбирання біологічних зразків, проведення лабораторних досліджень, тощо.

Окрім того, безпідставними та такими, що спростовуються змістом наявних у матеріалах справи відеозаписів, є посилання апелянта на вчинення працівниками поліції тиску на ОСОБА_1 з метою відмови останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Так, з наведених відеозаписів вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати на медичний огляд, до закладу охорони здоров`я, роз`яснили право відмовитися від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та наслідки такої відмови. Вчинення ж працівниками поліції тиску на водія або повідомлення йому про відсутність наслідків у разі його відмови від проходження огляду, попри протилежні посилання апелянта, такими відеозаписами не зафіксовано.

Щодо посилання апелянта на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказам через його фрагментарність, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вищенаведений порядок також узгоджується із вимогами, викладеними у Розід Х п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція).

Так, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та складання відносно нього адміністративного протоколу, яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі та обставинами справи.

Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи та має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Конкретних зауважень щодо невідповідності обставин, що мали місце під час складання протоколу серії ААД № 428646 від 25.01.2023 року року, зафіксованим у відповідному відеозаписі, апеляційна скарга не містить, в той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, що узгоджується із правовим висновком, викладений у рішення ЄСПЛ у справі «Сутяжник проти Росії» .

Безпідставними є і посилання апелянта на незазначення у протоколі про адміністративне правопорушення даних засобу відофіксації, оскільки по-перше, у такому протоколі зазначені номера портативних камер відеореєстраторів поліцейських, надані відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, на які відбувалась фіксація, що дозволяє їх ідентифікацію; по-друге, попри протилежні посилання апелянта, чинне законодавство не вимагає зазначення у протоколі інформації про модель та серію засобу відеофіксації.

Посилання ж у апеляційній скарзі на висновки, викладені у постановах від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та 13.02.2020 року у справі №524/9716/16 є безпідставним, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, справа №524/9716/16 стосувалась притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі, а за обставинами справи, оскаржувана у касаційному порядку постанова не містила інформації про будь яку фіксацію правопорушення.

У справі №295/3099/17 у касаційному порядку також оскаржувалась постанова, яка не містила інформації про будь яку фіксацію правопорушення.

Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009 (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Тому апеляційний суд вважає, що відеозапис, залучений інспекторами поліції, є достатньо інформативним та приймає його як безумовний доказ у справі.

Щодо посилань апелянта на те, що поліцейськими не було залучено свідків для фіксування відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає фіксування поліцейськими факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, є таким, що відповідає законодавчо встановленим до нього вимогам, з огляду на наявність у справі відеозаписів нагрудної камери поліцейських, у яких зафіксовано відповідні обставини.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння є безпідставними та такими, що до уваги апеляційним судом не приймаються, з огляду те, що сам факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, яку було зафіксовано записами нагрудних камер поліцейських та протоколом про адміністративне правопорушення від 19 червня 2021 року серії серії ААД № 428646 від 25.01.2023 року, вважається подією адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи про те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення водія від керування та передачі керування транспортним засобом іншій уповноваженій особі, як це зазначено в ст. 266 КУпАП, на переконання суду, не впливають на оцінку факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому наведені з цього приводу твердження до уваги не приймаються.

Щодо зауважень апелянта про відсутність у протоколі конкретного переліку виявлених у ОСОБА_1 , ознак наркотичного сп`яніння апеляційний суд зауважує, що такі є безпідставними, оскільки у протоколі зазначено, що водій мав наступні ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, звужені зіниці очей які не реагують на світло, порушення координації рухів.

Оцінюючи посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи доказів наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння, апеляційний суд приймає до уваги зміст наявного у матеріалах справи відеозапису, який дозволяє встановити наявність у ОСОБА_1 порушення мови та координації рухів. Разом з цим, такі ознаки наркотичного сп`яніння, визначені п.3, 4 розділу І Інструкції № 1452/735, як звуження чи розширення зіниць, які не реагують на світло; запах алкоголю з порожнини рота; забарвлення шкірного покриву обличчя з огляду на специфіку фіксування інформації за допомогою засобів відеозйомки та освітлення місцевості під час такого фіксування, унеможливлює їх подальше адекватне відтворення чи відтворення взагалі.

Разом з тим, такі обставини, попри наведене у апеляційній скарзі твердження, не можуть ставити під сумнів законність інкримінування особі адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Окрім того, апеляційний суд критично відноситься до зауважень апелянта про не керування ним транспортним засобом до складання відносно нього відповідного протоколу.

Так, з наведених вище відеозаписів вбачається, що спілкування поліцейських із ОСОБА_1 відбувалось біля зупиненого на узбіччі дороги автомобілю Mazda, державний номер НОМЕР_1 , який із увімкненими гальмівними вогнями, які ОСОБА_1 під час розмови з поліцейськими попросив дозволити йому вимкнути. Інших осіб у транспортному засобі або біля нього, окрім поліцейських та ОСОБА_1 не було, найближча ж будівля знаходилась на відстані близько 50 м.

Також, апеляційний суд приймає до увагу, що у суді першої інстанції та у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в зазначений день дійсно керував автомобілем Mazda, державний номер НОМЕР_1 , в нього не горіла фара автомобіля, тому його зупинили працівники поліції.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення та отримання ним посвідчення водія, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.4,5, розділу VII Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, до протоколу про адміністративне правопорушення долучається довідка виключно у випадку встановлення повторності правопорушення, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Апеляційний суд також критично відноситься до посилань апелянта про відсутність у ОСОБА_1 , посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки як було встановлено з дослідженого у судовому засіданні відеозапису нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції на їх вимогу надав своє електронне водійське посвідчення у додатку "Дія".

Також у судовому засіданні у апеляційній інстанції, ОСОБА_1 не заперечував факту отримання ним водійського посвідчення, повідомивши апеляційному суду, що отримав таке у 2016 році.

Дійсно, попри вимоги п.4,5 наведеної вище інструкції, працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи довідки про отримання (неотримання) ОСОБА_2 за місцем проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, проте такі процедурні порушення, тим не менш, не спростовують факту наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та не є такими, які могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що посвідчення у ОСОБА_1 не вилучалося з огляду на фізичну відсутність такого посвідченення і його наявність у додатку "Дія", про що і вказано у протоколі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість накладено адміністративного стягнення, апеляційний суд виходить із того, що відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами, як адміністративне стягнення тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Тож, на переконання апеляційного суду, враховуючи характер вчиненого правопорушення, який становить значну суспільну небезпеку в сфері безпеки дорожнього руху, та фактичну наявність у ОСОБА_1 водійського посвідчення, при визначені виду та міри адміністративного стягнення судом першої інстанції були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Доводи ж апелянта про те, що оскаржувана постанова не містить посилань на нормативно-правові акти та практику ЄСПЛ, якими керувався суд, що є грубим порушенням ст. 38 КУпАП, спростовуються змістом такої постанови, яка є належним чином умотивованою та прийнятою із посиланням, зокрема, на КУпАП, постанову КМУ Про Правила дорожнього руху від 10 жовтня 2001 р. № 1306 та практику ЄСПЛ.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому слід визнати, що висновок районного суду про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Позиція ОСОБА_1 та його захисника, висловлена в апеляційній скарзі та у судовому засіданні щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності, обґрунтованості, а викладених у ній висновків матеріалам справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що підстави для скасування або зміни постанови суду відсутні.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу адвоката Морозова Вадима Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Л.П. Воронцова