ЄУН №337/6437/23
Провадження №3/337/2341/2023
28 листопада 2023 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2023 року Хортицького районного суду м. Запоріжжя Салтан Л.Г, розглянувши матеріали, що надійшли з ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173-2 ч.1 КУпАП суд,

В С Т А Н О В И В :

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 254961 від 31.10.2023 року «31 жовтня 2023 року приблизно о 14 годині 30 хвилин громадянка ОСОБА_1 , знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , вела себе агресивно, кричала, ображала, принижувала свою сестру громадянку ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнала, суду пояснила, що після смерті батька залишилася трикімнатна квартира, яку вона та сестра оформили у спадок по 1/3 частини, брат право на свою частку ще не оформив. Вона зареєстрована у цій квартирі, де мешкає також донька з онукою, іншого житла не має. Наразі з сестрою виникають часті конфлікти з приводу спадщини, сестра приходить коли завгодно, приводить асоціальний контингент, провокує на конфлікти. У сестри є на праві власності інше житло, але вона вимагає продати спадщину. Вирішити мирним шляхом спір наразі неможливо. 31.10.2023 року вона з онукою ходила до магазину, у той час як їй зателефонувала сестра, як вимагала відчинити їй двері, хоча і мала ключі. Вона попросила її зачекати, однак та одразу повідомила, що викликає слюсаря. Приблизно через півгодини, вона прийшла до під`їзду, де її вже чекала сестра , дядько та слюсар. Вона одразу повідомила, що відсутня потреба змінювати замки, сестра може зайти до житла, але сторонніх осіб вона не пустить. Сестра одразу вчинила сварку та викликала поліцію. Вона жодного насилля по відношенню до неї не вчинювала, не ображала, не принижувала. Поліція одразу склала адміністративні протоколи відносно неї та сестри та обом видала заборонені приписи на дві доби.

Адвокат Білоус С.А. просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення у діях його підзахисної.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що після смерті батька вона отримала у спадщину частку квартири та має права щодо володіння та розпорядження нею, натомість її сестра перешкоджає їй у реалізації своїх прав. Вона дійсно має у власності інше житло але відчуває енергетичну та психологічну необхідність приходити у батьківське житло, де є її речі. Однак сестра перешкоджає їй, не дає можливості навіть роздягнутися, як одразу провокує сварку та чинить насильство над нею. У квартирі без її дозволу тривалий час мешкала кума сестри з чоловіком, який здійснив крадіжку речей, у той час, коли вона дозволила мешкати у квартирі батькові, сестрі це не сподобалося. У неї не завжди є ключі від квартири, замки після смерті батька змінювалися сім разів. 30.10.2023 року вона приходила, але в квартиру не потрапила, замки були зміняні, дзвонила сестрі, але та була на святкуванні дня народження. 31.10.2023 року вона прийшла приблизно об 12-00 год., зателефонувала у домофон, сестри дома не було, вона ледве дозвонилася до неї, та відповіла, що в магазині Вона їй повідомила, що так, як вона не може зайти у житло, буде змушена викликати слюсаря. Вона прийшла з дядьком, чекала більш ніж півгодини, викликала слюсаря. Сестра приїхала з чоловіком та речами, видно, що не з магазину, а з села. Вони піднялися на поверх, зайшли в квартиру чоловік сестри та онука, вона попросила у сестри ключа, та відповіла, що ключ не має, тоді вона повідомила, що буде змінювати замки. Сестра відштовхнула її за двері, почала ображати, кричати, що викличе поліцію, частина конфлікту була відзнята на телефон, відеозапис вона надає судові. Вважає, що внаслідок дій сестри їй завдана психологічна шкода та економічна.

Адвокат Фельський С.Л. вважає, що наявними доказами по справі доведена провина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства до потерпілої, зауважив, що на суворому покаранні не наполягають.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є ріднім дядьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , він виїхав з окупованої території, ОСОБА_6 запропонувала йому пожити у квартирі, ОСОБА_1 на той час була за кордоном. Коли вона повернула, то почала нарікати, що місця усім замало, тому він прийняв рішення винаймати інше житло. В той день, дату не пам`ятає, він прийшов з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 вже найшла слюсаря, коли ОСОБА_2 приїхала з чоловіком. Таня просила у неї ключі, але ключі вона не дала, ображала її, штовхнула, викликала поліцію.

Вислухавши покази учасників провадження, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 3 ч.1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Відповідно до ч.1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; .

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено якого характеру насильство мало місце з боку ОСОБА_1 по відношенню до потерпілої сестри ОСОБА_2 , як зазначила потерпіла сторона у судовому засіданні 31 жовтня 2023 року вона зазнала з боку сестри психологічного та економічного насилля.

Вирішуючи справу, суд наголошує, що перш за все, насильством є застосування силових методів, або психологічного тиску за допомогою погроз, свідомо спрямованих на слабких або тих, хто не може чинити опір, тобто переш за все це будь-яке застосування сили щодо беззахисних. Для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак, якими є умисність - тобто наявність в діях наміру, спрямованого на досягнення бажаного результату; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство по відношенню до своєї жертви. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною потреб, інтересів, соціальних установок, планів тощо у свідомості окремої особи, яке виникає в міжособистісних взаємодіях окремих осіб чи груп. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Для конфлікту як способу взаємодії характерним є баланс (рівність) сил між його учасниками, владний баланс (симетричні відносини), що характеризується здатністю кожної зі сторін однаково впливати на процес конфлікту, відносною рівністю фізичних сил, соціально-психологічної адаптованості, соціального статусу, стану здоров`я, ментального розвитку тощо.

Різниця між конфліктом та насиллям, за вчинення кого передбачена відповідальність, полягає у тому, що у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. При цьому маніпуляції можуть бути як стилем поведінки в конфлікті так і проявами домашнього насильства (наприклад: газлайтинг - певні примушування постраждалої сумніватися в своїй адекватності та/чи в адекватності свого сприйняття навколишнього середовища, віктімблейдинг - явище/поведінка, в основі якої знаходиться звинувачення постраждалої у провокування насильства щодо неї або в тому, що відносно неї було вчинено насильство ). Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, при цьому такі дії повинні викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у їхніх стосунках має не вирішене питання щодо користування, володіння та розпорядження спільною власністю, отриманою у спадок після батька, у якому явне зіткнення протилежних інтересів і поглядів, цінностей, напруження і крайнє загострення суперечностей, яке може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони, тобто зазначені особи, які не є залежними одна від одною, не мають жодних переваг у фізичному стані, економічно не залежними, є власниками рівних часток у спільному майні, з приводу якого відсутнє порозуміння, за відсутності доказів домінанту насильника над жертвою, на глибоке переконання суду, мав місце саме конфлікт сторін, що за наведених ними обставин, не вказує на вчинення з боку ОСОБА_1 саме домашнього насильства, про що також свідчить і одночасне складання працівниками поліції адміністративних протоколів та видачу приписів на ім`я двох учасників такого конфлікту - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які помилково у обставинах одного конфлікту надали цим особам статуси і жертви, і кривдника, що є само виключними.

Отже, в даному протоколі не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Більш того, з матеріалів справи не вбачається і умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого правопорушення, як обов`язкової складової частини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Сам протокол не містить відомостей про наявність в її діях такого умислу.

Отже, обставини викладені у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому відсутні як об`єктивна. так і суб`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Отже, встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення обставини не переконують суд у наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя Л.Г. Салтан