ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1082/22 Головуючий суддя І інстанції Муратова С.О.
Апеляційне провадження № 33/818/391/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 18.01.2022 о 04-07 год. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 30, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода. У встановленому законом порядку від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» та у лікаря нарколога КНП ХОР ОНД, вул. Ахієзерів, 18А, відмовилась в присутності двох свідків.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційній вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування нею транспортним засобом, в якому вона перебувала разом зі своїм знайомим. Зазначає, що працівники поліції порушили її право на захист, оскільки на місці події вони відмовили їй у можливості зв`язатися зі своїм захисником.

Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, не були зясовані усі фактичні обставини по справі, не надано можливості надати свої пояснення по справі її захиснику, суд формально підійшов до встановлення усіх обставин по справі.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити їй процесуальний строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 року, посилаючись на те, що вона не була присутня під час судового розгляду в суді першої інстанції, а копію оскаржуваної постанови вона отримала лише 20.01.2023 року, а тому вважають, що процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та її захисник Данько В.В. не з`явилися, але вони особисто повідомлялися про місце і час розгляду справи шляхом телефонного повідомлення на мобільні номери телефону, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Данька В.В., в якому, окрім іншого, просив провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту.

При цьому належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та наявність клопотання захисника Данька В.В., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта та її захисника, які були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи та надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 103874 від 18.01.2022 року, в якому зазначено факт керування 18.01.2022 року о 04 год. 07 хв., за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 30, ОСОБА_1 транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , та порушення нею вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №103874 від 18.01.02022, ОСОБА_1 в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначила, що вона не хиталася, не тремтіла, була твереза, почервоніння обличчя від морозу (а.с.1);

- відеозапису, долученого до матеріалів справи, з якого вбачається, що поліцейськими зупинено автомобіль «Hyundai Accent», на водійському сидінні перебувала ОСОБА_1 , а на передньому пасажирському сидінні, зі слів ОСОБА_1 , - її знайомий. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції виявив ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager» та в медичному закладі КНП ХОР ОНД за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А, але на неодноразові пропозиції поліцейського ОСОБА_1 фактично відмовилася від такого огляду, посилаючись на те, що вона не керувала транспортним засобом.

Крім того, з цього відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 особитсо повідомила працівнику поліції, що вона почала рух на транспортному засобі та одразу зупинилися (а.с.7);

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.01.2022 року, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; почервоніння обличчя; хитка хода (а.с. 3);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД вул. Ахієзерів, 18А (а.с.4, 5).

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, належить врахувати, що згідно відомостей відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_1 особисто зазначила, що здійснила рух транспортним засобом, перебуваючи на водійському сидінні цього автомобіля.

Чинне законодавство, в тому числі Правила дорожнього руху, не містять визначення терміну "керування транспортним засобом", але таке визначення було наведено в п.27 Постанові Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За змістом п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 - кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено факт керування ОСОБА_1 18.01.2022 року о 04-07 год. автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 30.

Більш того, впротоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №103874 від 18.01.02022 року ОСОБА_1 зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, невідповідність внесених до протоколу даних про адресу проживання, не керування транспортним засобом тощо не заявляла (а.с. 1).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та її захисником подавалася заяви до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та її захисником Даньком В.В. не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівника поліції до його безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, ОСОБА_1 та її захисник до початку апеляційного розгляду не подавали.

В матеріалах справи також міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (а.с.7). Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але вона відмовилися від проходження відповідно огляду.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що вона має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням алкотестеру Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Отже у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керувала автомобілем.

Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.01.2022 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , наявність ознаки алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у заклад охорони здоров`я, але остання відмовилася від проходження огляду (а.с.3).

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Суд критичної оцінює апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок того, що було судовий розгляд проведено за відсутності сторони захисту, оскільки судові засідання, призначені на 21.11.2022 року, 01.12.2022 року, 14.12.2022 року, 23.12.2022 року, 27.12.2022 року відкладалися у зв`язку з надходженням до канцелярії суду першої інстанції клопотань від ОСОБА_1 та її захисника адвоката Данько В.В., в яких кожен просив відкласти розгляд справи з різних причин. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейськими було повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи в Київському районному суді м. Харкова. ОСОБА_1 протокол підписала (а.с. 1).

Крім того, ОСОБА_1 та її захисник подавали до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, однак, письмових пояснень щодо обставин інкримінованого діяння протягом вказаного часу в період більше одинадцяти місяців не надала. Об`єктивних відомостей, які б завадили ОСОБА_1 та її захиснику Данько В.В. надати суду свої пояснення, в тому числі через захисника, суду першої інстанції не надано.

Крім того, СМС-повідомлення щодо переносу розгляду справи з 27.12.2022 року на 05.01.2023 року ОСОБА_1 та її захисника Данько В.В. отримали 29.12.2022 року (а.с. 32, 33).

Більш того, в заяві ОСОБА_1 про відкладення судового засідання від 14.12.2022 року, вона вказувала, що вона не мала можливості завчасно попередити адвоката про дату та час розгляду справи (а.с. 23), тобто станом на 14.12.2022 року у ОСОБА_1 , згідно вказаної заяви, вже був захисник. При цьому, до заяви адвоката Данько В.В. про відкладення судового засідання від 23.12.2022 року, ним залучено ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 , підписаний 22.12.2022 (а.с. 28).

Отже, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції обгрунтовано прийнято рішення провадити судовий розгляд за відсутності сторони захисту, оскільки така поведінка ОСОБА_1 та її захисника Данька В.В. свідчить про явне зловживання ОСОБА_1 наданими їй правами, оскільки вибрана нею стратегія по затягуванню розгляду справи в подальшому унеможливить розгляд справи по суті, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не взято до уваги відомості довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Костюкевич Я. про те, що ОСОБА_1 , згідно облікових даних НАІС ДДАІ, посвідчення водія не отримувала.

Відповідно до санкції ч. 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 21 абз. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами є неможливим.

В суді апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.

З відповіді заступника начальника Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області Диняка Я.В. №5137/41/14/02-2023 від 149.05.2023 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 посвідчення водія не отримувала, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст.130 КУпАП до неї не може застосуватися стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За таких обставин, постанову суду належить змінити, виключивши з постанови посилання суду про застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини постанови рішення та вказівку суду щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков