ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. 130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 061504 від 13.08.2023 року, 13.08.2023 року о 07.19 год. в м. Володимир по вул. Ковельській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ауді А100, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу «Драгер», тест № 0016, чим порушив п.2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Ковальчука М.С. Улибін-Вельгус В.В. надав клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яким вказав, що в адміністративних матеріалах, наданих працівниками поліції, не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм пунктів ПДР, які б у відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

З долученого відеозапису видно, що поліцейські їдуть за автомобілем Ауді 100 під керуванням ОСОБА_1 , який не здійснив будь-яких порушень ПДР. Після цього поліцейський каже: «Давай його зупиним і перевірим бо його …нецезурне слово…(маючи на увазі обличчя) мені не подобається». Далі з відеозапису видно, водій зупиняється, і до нього підходять працівники поліції, які почали проводити огляд автомобіля. Тобто, будь-які дані вважати, що водій допустив порушення правил дорожнього руху, що і слугувало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейськими, відсутні, у зв`язку із чим усі наступні вимоги працівників поліції водій виконувати був не зобов`язаний, а усі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у підтвердження вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року № 1413/27858, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, згідно із ознаками такого стану. Однак, всупереч вищевикладеному, поліцейським не установлювались та ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, не повідомлялось. Відомості щодо таких ознак відсутні і у протоколі про адміністративне правопорушення.

При перегляді відеозаписів із нагрудної камери інспектора поліції видно, що при розмові із ОСОБА_1 , поліцейський розпитує ОСОБА_1 куди їхав та просить вийти з автомобіля. При цьому, в ході спілкування, ОСОБА_1 поводиться у відповідності до виниклої обстановки, на усі запитання дає цілком адекватні відповіді зрозумілою та чіткою мовою, у нього відсутнє тремтіння пальців рук, тобто поведінка цілком відповідає обстановці. Відтак, у цьому конкретному випадку, поліцейським не було установлено таких ознак у ОСОБА_1 , не було зафіксовано порядок їх перевірки, зокрема: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці тощо.

Крім цього, захисник наголосив, що наявні у матеріалах акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та результат тестування пристроєм «Драгер» є сфальсифікованим, оскільки наявні на них підписи, зроблені не ОСОБА_1 , а іншою особою, що чітко видно з того, що підпис ОСОБА_1 на протоколі починається літерою «К» і закінчується літерою «М» від якої йде «хвіст» вниз і вправо утворюючи літеру «С». Тобто в сукупності складаючи абревіатуру КМС ( ОСОБА_1 ). Натомість в підписі на акті огляду взагалі відсутні літери «К», «М», «С», і хвіст йде вліво-вверх, що свідчить про те, що підпис на акті огляду сфальсифікований інспектором СРПП Володимирського РВП капітаном поліції Плевако В.В. Фальсифікація підписів ОСОБА_1 в акті огляду і результаті пристрою «Драгер» свідчить про неможливість використання таких документів в якості доказів у даній справі. Враховуючи, що інших документів на підтвердження стану алкогольного сп`яніння у матеріалах справи не має, захисник вважає, що працівниками поліції не доведено належними і допустимими доказами стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозаписи. З відеозаписів чітко вбачається, що поліцейський неодноразово її вимикав, що є прямим порушенням використання технічних приладів.Відсутність даних про технічні характеристики засобу фіксації за допомогою якого здійснено фото, або відео зйомку, результати такої фіксації є недопустимими, а сам такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 30.05.2018, в справі N 337/3389/16-а, від 31.01.2019 р., в справі 464/2309/17 від 13.02.2020 року в справі № 524/9716/16-а, в справі №428/2769/17 від 24.01.2019, в справі №524/5536/17 від 15.11.18).

Зважаючи на те, що акт огляду і результат тесту пристроєм «Драгер» є сфальсифікованими, відеозаписи є перервними і не підписані ЕЦП, захисник вважає, що такі докази не можуть бути взяті судом до уваги. Наявність окрім таких доказів оспорюваного протоколу складеного також із істотними порушеннями є недостатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищевикладене, захисник Улибін-Вельгус В.В. просив суд провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП, закрити згідно п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Дослідивши зібрані у справі докази, проаналізувавши пояснення адвоката Улибіна-Вельгуса В.В., приходжу до висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в двях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП у зв`язку наступним.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17. Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

До матеріалів справи долучено DVD-диск.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. На відео наявний лише момент, коли поліцейські їдуть за автомобілем Ауді 100, будь-яких порушень ПДР водієм вказаного транспортного засобу не зафіксовано. Після цього поліцейський каже: «Давай його зупинимо та перевірим, бо його …нецезурне слово…(обличчя) мені не подобається». Далі з відеозапису видно, що водій зупиняється і до нього підходять працівники поліції.

Таким чином, матеріали справи та відеозапис не містять інформації про причину зупинки транспортного засобу.

Крім цього, відеозапис не є безперервним.

Тобто, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. До матеріалів справи працівниками поліції не долучено постанови про вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджувала б законність зупинки його транспортного засобу.

У своїй правовій позиції Верховний Суд у постановах № 686/11314/17 та 161/7068/16а вказав, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів або проходження огляду на визначення стану сп`яніння є неправомірною.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням позиції захисника Ковальчука М.С., вивчивши та оцінивши матеріали провадження та надані докази в їх сукупності, зважаючи на презумпцію невинуватості особи, суддя приходить до висновку, у зв`язку з тим, що матеріалами справи не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, як наслідок, вимога інспектора до водія про пред`явлення документів або проходження огляду на визначення стану сп`яніння є неправомірною.

Оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до ст.247 п.1 КУпАП, підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 130 ч.1, 247 п.1, 256, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК