справа № 631/1181/23
провадження № 3/631/699/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Воробйова В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , стрільця військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 9238 складеного 12 вересня 2023 року командиром 3 роти ВСП Військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 убачається, що 12 вересня 2023 року о 00 годині 45 хвилин солдат ОСОБА_1 , призваний 26 березня 2022 року за мобілізацією згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, та на даний час виконуючий обов`язки військової служби на посаді стрільця Військової частини НОМЕР_2 , був виявлений в селищі міського типу Нова Водолага та доставлений до Військової служби правопорядку в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківського області, із явними ознаками алкогольного сп`яніння, який виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, що мало місце в умовах особливого періоду, який настав з моменту введення воєнного стану в Україні.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог статтей 3 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто перебування під час виконання своїх обов`язків у стані алкогольного сп`яніння у період особливого стану, а саме воєнного стану в Україні.
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, зазначив, що 12 вересня 2023 року йому було надано адміністративний матеріал на ознайомлення, відповідно до якого його притягують до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 9238 від 12 вересня 2023 року вказано, що ОСОБА_1 12 вересня 2023 року було виявлено командиром 3 роти ВСП військової частини НОМЕР_2 в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області, проте це не відповідає дійсності, оскільки його було затримано в місті Валки Богодухівського району Харківської області та під супроводом військовослужбовців ВСП поміщено до автомобіля та доставлено до селища міського типу Нова Водолага. В селищі міського типу Нова Водолага було надано матеріал для підпису, зі змістом якого останньому не надали навіть ознайомитись. ОСОБА_1 зазначив, що командиром 3 роти ВСП військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 не додано до адміністративного матеріалу підтвердження вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення на території селища міського типу Нова Водолага, тому дана справа не підсудна Нововодолазькому районному суду Харківської області.
Крім того, по суті адміністративного правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що 12 вересня 2023 року алкогольні напої не вживав, а оскільки у нього червоний колір обличчя, командир 3 роти ВСП військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 вирішив, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що не відповідало дійсності.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Воробйов Віктор Вікторович у судовому засіданні наполягав на закритті провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки ОСОБА_1 було затримано у місті Валки Богодухівського району Харківської області та в подальшому з нерозумілих причин доставлено до Військової служби правопорядку в селищі міського типу Нова Водолага, де йому вже було надано матеріал для підпису з вчиненням психологічного тиску. На думку захисника особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення має упереджене відношення до його підзахисного, а тому він свідомо направив адміністративний матеріал для розгляду до Нововодолазького районного суду Харківської області.
Також захисник вказав, що на початку розгляду справи ОСОБА_1 помилково було надане клопотання про повернення матеріалу про адміністративне правопорушення до Військової служби правопорядку для направлення до Валківського районного суду Харківської області, оскільки провадження у даній справі підлягає закриттю.
Окрім іншого адвокат Воробйов В. В. звернув увагу суду, що у протоколі про військове адміністративне правопорушення не конкретизоване місце його вчинення, а лише зазначено загальну назву населеного пункту селище міського типу Нова Водолага.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також пояснення та доводи його захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам, визначеним у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення і мають значення для правильного вирішення справи. Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення.
Протокол про адміністративне правопорушення це комплексне джерело доказової інформації. Однак, він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Диспозиція статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема частина 1 встановлює відповідальність за вчинення, по-перше, розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, по-друге, за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-третє, за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-четверте, за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідальність за частиною 3 наведеної статті настає за умови вчинення вищевказаних дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Об`єктом правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби. При цьому кваліфікуючою ознакою правопорушення є його вчинення в умовах особливого періоду.
У статті 1 Закону України № 1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року «Про оборону України» надано роз`яснення терміну особливий період, яким є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац 5 статті 1 Закону України № 354-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України № 354-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Крім того, 24 лютого 2022 року набрав чинності Указ Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію». Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року та 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженими Законами України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року та № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року та з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року та № 254/2023, затвердженими Законами України № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року, № 2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, № 2915-ІХ від 07 лютого 2023 року та № 3057-ІХ від 02 травня 2023 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 451/2023 від 26 липня 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27 липня 2023 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Виходячи із вищевикладеного вбачається, що особливий період охоплює собою мобілізацію, воєнний час та частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.
Наведене є безумовною підставою задля висновку про те, що вказаний період часу в України, з огляду на зміст глави 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особливим періодом.
А отже, як визначає імперативний зміст частини 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів» дії, передбачені частинами 1 або 2 цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, слід кваліфікувати саме за цією нормою права.
За загальним правилом суб`єктом військового адміністративного та військового дисциплінарного деліктів, до яких відносяться й адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особа, яка перебуває на військовій службі.
У частині 9 статті 1 Закону України № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку (частина 4 статті 24 Закону України № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Як убачається з копії військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого 17 жовтня 1994 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 26 березня 2022 року на підставі Указу Президенту України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 призваний до Збройних Сил України та 29 березня 2022 року призначений на посаду стрільця Військової частини НОМЕР_2 (наказ № 3).
Таким чином із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а отже є суб`єктом адміністративної відповідальності за статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Даний факт учасниками справи не заперечувався, докази на його спростування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності надано не було.
Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-ХІV від 24 березня 1999 року «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Положеннями абзацу 7 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Як вже зазначалося вище, адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду
Аналіз вищенаведеної норми права свідчить про те, що її диспозиція містить кілька окремих складів адміністративного правопорушення, які є самостійними і відрізняються за своєю об`єктивною стороною, тобто за характером вчинених особою дій, за які цю особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Такі дії зокрема можуть виражатися у розпиванні алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів; появі на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; а також відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Порядок такого огляду посадовими особами різних уповноважених органів влади дещо відрізняється, але зберігаючи при цьому однакове нормування основних етапів.
Згідно з положеннями пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пункту 3 розділу І вищенаведеної Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року).
У разі незгоди порушника на проведення огляду уповноваженою посадовою особою органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами оперативний черговий органу управління Служби правопорядку (посадова особа підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у супроводі посадової особи, визначеної начальником органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні), організовує направлення затриманого до закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, або закладів охорони здоров`я, які підпорядковані Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним (військово-цивільним) адміністраціям, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З метою забезпечення достовірності результатів огляду затриманих посадова особа Служби правопорядку забезпечує доставлення таких осіб до закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, або закладів охорони здоров`я, які підпорядковані Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним (військово-цивільним) адміністраціям, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
У разі відмови затриманої особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення, від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії порушника щодо ухилення від огляду.
При цьому стороною захисту не надано суду жодного належного та достовірного доказу на підтвердження того, що в час інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушенні, останній перебував у іншому місці, а саме місті Валки.
Так, свідок ОСОБА_6 , якого за клопотанням ОСОБА_1 було допитано у судовому засіданні у встановленому законом порядку, по суті виявленого правопорушення пояснив, що він є колегою ОСОБА_1 12 вересня 2022 року близько дванадцятої години ночі у розташування військової частини приїхав командир 3 роти ВСП Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 та забрав ОСОБА_1 , але куди та з приводу чого, свідку не відомо. Зі слів ОСОБА_6 ОСОБА_1 забрали одного, а повернувся він лише вранці з селища міського типу Нова Водолага. Під час проведення тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 свідок присутній не був.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку свідок ОСОБА_7 пояснив, що знаходиться у дружніх відносинах з ОСОБА_1 та був свідком того, як близько місяця тому, більш точної дати не пам`ятає, о 00 годин ночі до Військової частини НОМЕР_2 , що тимчасово дислокується у місті Валки Богодухівського району Харківської області приїхав командир роти ОСОБА_2 та молодший сержант ОСОБА_4 . Під час шикування військових, останні забрали ОСОБА_1 , оскільки його зовнішній вигляд був підозрілим, він мав почервоніння обличчя. Куди забрали ОСОБА_1 та коли останній повернувся свідок не знає. При цьому свідок вказав, що не був присутнім під час проходження ОСОБА_1 тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_5 , якого було допитано у судовому засіданні у встановленому законом порядку, пояснив, що під час його чергування у вересні 2023 року, більш точної дати не пам`ятає, до Військової служби правопорядку в селищі міського типу Нова Водолага було доставлено солдата ОСОБА_1 , якого зі слів військових було виявлено на блокпосту в селищі міського типу Нова Водолага. У присутності свідка ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алконт-М». Результат проведеного огляду показав, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Скільки проміле показав прилад свідок згадати не може.
Допитаний у встановленому законом порядку у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що у вересня 2023 року він разом з командиром роти ОСОБА_2 був у розташуванні Військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалась у місті Валки Харківської області. На той час солдата ОСОБА_1 у розташуванні військової частини не було, де саме він перебував у даний час свідку не відомо. Як зазначив ОСОБА_4 , пізніше ОСОБА_1 було виявлено іншим військовослужбовцем, ОСОБА_8 , та доставлено у відділення Військової служби правопорядку у селищі міського типу Нова Водолага Харківської області. Як пояснив свідок, в той же день він повернувся до селища міського типу Нова Водолага та був присутній при тому, як ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алконт-М», на що останній погодився. В результаті проведеного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
В даному випадку суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки останні не були присутніми під час проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Алконт-М» та складання протоколу про військове адміністративне правопорушення. Крім того, вказані свідки перебувають у дружніх відносинах з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому вони потенційно зацікавлені у допомозі товаришу, з яким проходять військову службу.
Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що 12 вересня 2023 року близько 00 години 45 хвилин ОСОБА_1 перебував саме у місті Валки, де на той час тимчасово дислокувалась військова частина, в якій останній несе службу, матеріали справи не містять та стороною захисту надано не було.
Крім того, з відомостями, що містяться у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 9238 ОСОБА_1 повністю погодився та власноруч зазначив у графі пояснення і зауваження щодо змісту протоколу «зауважень до протоколу нема». А отже під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив будь-яких зауважень щодо його змісту, зокрема не висловив заперечень відносно того, що він в цей час перебував у місті Валки Харківської області.
Поряд з цим належить взяти до уваги й те, що протокол про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 9238 від 12 вересня 2023 року складений уповноваженою особою і дії особи, яка його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: позовної заяви до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, останній не подавав. Також ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, що не звертався зі скаргами на дії військовослужбовців з цього приводу до їх керівництва або до відповідних вищих посадових осіб, хоча мав для цього достатньо часу. А отже мовити про те, що відносно нього був здійснений фізичний чи психологічний вплив підстав не має. Крім того, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання сторони захисту на незаконність дій старшого лейтенанта ОСОБА_2 під час здійснення ним огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання за його результатами протоколу про військове адміністративне правопорушення. Окрім іншого, матеріали справи не містять відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо порушення кримінального провадження за фактом фальсифікації матеріалів цієї справи.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 29 квітня 2020 року по справі з єдиним унікальним № 161/5372/17 вказав, що обставини, які підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що не можна сказати про покази, надані у судовому засідання свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки вони не в повній мірі кореспондуються з іншими доказами в їх сукупності. Покази вказаних свідків жодним чином не підтверджують та не спростовують факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки зазначені свідки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння присутніми не були.
Що стосується показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , то вказані свідки безпосередньо були присутніми саме під час проходженням ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у відділенні Військової служби правопорядку у селищі міського типу Нова Водолага Харківської області.
Як вже зазначалось вище, будь-яких інших доказів на спростування доводів, викладених у протоколі про військове адміністративне правопорушення, що мало місце 12 вересня 2023 року, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисником, надано не було, у тому числі доказів того, що в цей час ОСОБА_1 був увільнений від виконання обов`язків військової служби.
А отже, твердження ОСОБА_1 , що він не перебував 12 вересня 2023 року у стані алкогольного сп`яніння у селищі міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області суд не приймає, оскільки достовірних та переконливих доказів на підтвердження вказаного факту правопорушником до суду надано не було. Таким чином, суддя критично оцінює пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з цього приводу та розцінює їх як спробу уникнути відповідальності за скоєне.
Так, факт перебування ОСОБА_1 12 вересня 2023 року у стані алкогольного сп`яніння, якого було виявлено у селищі міського типу Нова Водолага, Харківського району, Харківської області, підтверджується сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- даними, що містяться у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 9238, складеного 12 вересня 2023 року командиром 3 роти ВПС Військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , який підписаний ОСОБА_1 без зауважень та зі змістом якого останній погодився та вказав, що «випив 100 грам горілки»;
- даними тестування на алкоголь, проведеного 12 вересня 2023 року о 00 годині 48 хвилин у селищі міського типу Нова Водолага за допомогою газоаналізатора «Алконт-М», тест № 5596, який є додатком до протоколу серії ДНХ-2 № 9238, де вказано результат тесту 1.58 ‰. Даний результат підписаний інспектором, а також підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. При цьому як убачається з даного результату остання дата повірки технічного засобу 25 серпня 2023 року;
Крім того, суд бере до уваги, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відділі Військової служби правопорядку ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння самостійно не звертався.
Виявлені факти відображають об`єкт суспільних відносин в сфері військової дисципліни, оскільки об`єктивна сторона такого правопорушення полягає у розпиванні алкогольних напоїв військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час виконання обов`язків військової служби і об`єктивна сторона такого діяння полягає виключно в активних діях по вживанню алкогольних напоїв, а також поява військовослужбовця в нетверезому стані.
Що стосується доводів адвоката про невідповідність спеціального технічного засобу для вимірювання алкоголю газоаналізатора «Алконт-М» вимогам нормативно-правових актів, то вони також є безпідставними, виходячи з такого.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до роздруківки з газоаналізатора «Алконт-М», за допомогою якого було встановлено стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 вбачається, що останньою датою повірки є 25 серпня 2023 року. Тобто на момент проведення огляду (12 вересня 2023 року) вказаний газоаналізатор був використаний в межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.
Крім того, даний результат підписаний особисто ОСОБА_1 , без зауважень, а отже сумнів про те, що вказаний результат тестування відноситься саме до протоколу про адміністративне правопорушення, який є предметом даного судового розгляду, не має.
Також суд відкидає, як аргументи про розбіжність номерів приладу «Алконт-М» за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки сам прилад на роздруківці видає номер без позначки -15, що є характерно для приладів даного типу. Всі аналізатори вмісту парів алкоголю «Алконт-М» в заводській документації (паспортах) мають позначку -15, проте на роздруківках така позначка відсутня. Аналізатори вмісту парів алкоголю «Алконт» внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України.
Інші посилання сторони захисту, які на їх думку є істотними порушеннями, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують виявленого порушення приписів статтей 3 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з боку ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що вирішуючи справу суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.
Правила недопустимості доказів становлять собою обмеження цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.
Тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх стосунку до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися у разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.
В основі створення правил про недопустимість доказів лежать кілька міркувань.
Насамперед це виключення потенційно недостовірних доказів або доказів, достовірність яких неможливо перевірити.
Також запровадження правил про недопустимість доказів має за мету створити стримуючий ефект для державних органів. Загроза виключення доказів, отриманих внаслідок істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, знеохочує органи правопорядку вдаватися до таких порушень.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи отримання доказів за допомогою катувань і поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та права на допомогу захисника, відвертого порушення права на недоторканість або тих чи інших аспектів приватного життя тощо не може бути терпимим у правосудді.
Тому концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів, на переконання суду, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.
Водночас, порушення численних формальностей, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».
Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований Верховним Судом, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.
Тим самим, в сукупності підстави наведені стороною захисту для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження та вказані недоліки не спростовують виявленого порушення з боку ОСОБА_1 .
Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При накладенні стягнення за військове адміністративне правопорушення, суддя враховує характер його вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 відповідно до статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом не встановлено. Майнової шкоди проступком не заподіяно.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.
Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.
Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.
Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції частини 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з урахуванням вимог статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.
Так, відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. При цьому розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Таким законом, що встановлює правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, частина 1 та пункт 5 частини 2 статті 4 якого передбачають, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.
Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2684 гривні 00 копійок.
В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 536 гривень 80 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Підстав для звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд не вбачає, оскільки в даному випадку розгляд справи не пов`язаний з виконанням військового обов`язку. Більш того, за своєю природою будь-яке правопорушення, передбачене нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (у тому числі розпивання алкогольних напоїв під час несення військової служби) й вчинене особою, свідчить про її протиправну та вину поведінку (дію чи бездіяльність), а також є посяганням на охоронювані законом права та інтереси. Крім того, стаття 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що законом встановлюється лише розмір і порядок сплати судового збору, при цьому в цій статті не передбачено норм щодо порядку звільнення від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 11, 23, 24, 25, 27, 33 35, частиною 2 статті 38, статтею 40-1, частиною 3 статті 172-20, статтями 245, 246, 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі, що буде складатиме 34 000 гривень 00 копійок.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Суддя: Т. М. Трояновська