Справа № 306/1667/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено у зв`язку з поважними причинами. Апелянт зазначає, що про розгляд справи у місцевому суді його повідомлено не було, зі змістом судового рішення від 18.10.2022 він ознайомився лише 01.11.2022. Вважає, що його право на захист було порушено. Разом з тим вказує на те, що постанова суду єнеобґрунтованою та незаконною, - просить її скасувати. Звертає увагу на те, що працівники поліції, не маючи жодних законних підстав направили ОСОБА_1 на освідування до закладу охорони здоров`я, де йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу, який імовірно уже був відкритий, при цьому на прохання ОСОБА_1 взяти у нього на дослідження кров, йому у категоричній формі відмовили. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений безпідставно, після його оформлення апелянт на своєму автомобілі поїхав додому. Крім того, свідків факту відмови від проходження огляду водія ОСОБА_1 на місці події не було. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було відомо про те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений за порушення ним вимог п. 2.5 ПДР, розглядатиметься у Свалявському районному суді, що підтверджується його підписами у протоколі. Те, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 призначена до розгляду на 18 жовтня 2022 року у Свалявському районному суді, ОСОБА_1 не було відомо, і, як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 до суду відповідно не з`явився. Водночас, апеляційним судом береться до уваги те, що зі змісту заяви від 31.10.2022 ОСОБА_1 убачається, що він просить залучити для участі у розгляді справи адвоката Іщука В. І. Розпискою ОСОБА_1 підтверджується, що копію оскаржуваної постанови від 18.10.2022 він отримав 01 листопада 2022 року. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
З медичного висновку № 168 від 04.09.2022 КНП «Свалявська міська лікарня» убачається, що доставлений до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 від освідування відмовився безпосередньо у лікарні (а. с. 2). Відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я підтвердила лікарка КНП «Свалявська міська лікарня» ОСОБА_2 (а. с. 2).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №5846277 від 04.09.2022 підтверджується, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн (а. с. 3).
Рапортом працівника поліції Плідце Ю. Ю. підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, які мали місце 03.09.2022 за участі ОСОБА_1 . Так, відповідно до протоколу, водія ОСОБА_1 було зупинено працівників поліції за порушення ним ПДР, під час спілкування з ОСОБА_1 у поліцейських виникли сумніви щодо його тверезості, тому водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Однак, прибувши до закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 від освідування відмовився (а. с. 4).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Плідце Ю. Ю. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав доказів, які можуть свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції.
Також апеляційним судом не встановлено жодних даних і про те, що в лікаря КНП «Свалявська міська лікарня» ОСОБА_2 , яка склала медичний висновок у якому вказала, що ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови щодо факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо у закладі охорони здоров`я, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Апеляційний суд бере до уваги і те, що, відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).
Відповідно до п. п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Факт перебування за кермом автомобіля та зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а також перебування апелянта у медичному закладі КНП «Свалявська міська лікарня», куди працівники поліції направили ОСОБА_1 на проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та відмову від такого, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує. Натомість, апелянт вказує на те, що працівники поліції, не маючи жодних законних підстав направили ОСОБА_1 на освідування до закладу охорони здоров`я, де йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу, який імовірно уже був відкритий, при цьому на прохання ОСОБА_1 взяти у нього на дослідження кров, йому у категоричній формі відмовили.
При оцінці доводів апелянта у цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, у матеріалах справи наявні докази того, що поліцейські зупинили водія ОСОБА_1 за порушення ним приписів п. 31.4.7.ї. ПДР, за що передбачені відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, що підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №5846277 від 04.09.2022, яка апелянтом не оскаржувалась. Відтак, при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції були сумніви щодо тверезості ОСОБА_1 у зв`язку з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей, про що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, своїм підписом він підтвердив, що копію документу отримав. Матеріалами справи підтверджується, що прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 у присутності лікаря КНП «Свалявська міська лікарня» від проходження освідування відмовився, що вказано у медичному висновку №168 від 04.09.2022. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував правомірність дій поліцейського чи законність дій лікаря медичного закладу матеріали справи не містять.
Апеляційний суд вважає, що місцевий суд у повному обсязі дослідив наявні у справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
При оцінці доводів апелянта про те, що у медичному закладі йому було відмовлено взяти на дослідження кров, апеляційний суд такі до уваги не бере, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.
Апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 на своєму автомобілі поїхав додому як такі, що спростовуються належними, достовірними та достатніми доказами. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення чітко вказано, що у водія ОСОБА_1 вилучені документи посвідчення водія серії НОМЕР_2 та надано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 .
З огляду на те, що відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення узгоджуються з іншими доказами, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними і такими, що не впливають на обґрунтованість та законність висновків місцевого суду про те, що у матеріалах справи відсутні пояснення свідків.
Отже, водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН