Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/7007/23
Провадження №: 3/332/3633/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Марченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла із Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А1556 №820 від 17.11.2023 та матеріалів справи встановлено, що з 13.11.2023 по 15.11.2023 старший солдат ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення військової частини в районі виконання завдань за призначенням без штатної зброї та без поважних причин в районі населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), був відсутній менше 4 діб, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 24.11.2023 о 12:30 годину, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі.

Враховуючи наведене, заяву, наявну у матеріалах справи, суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , що не протирічить ч.1 ст.268 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який є військовою службовою особою та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 у званні старшого солдата, що підтверджено матеріалами справи, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП, що полягає у самовільному залишенню без поважних причин військової частини тривалістю до десяти діб.

Визначення «особливого періоду» наведено у ст.1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII. Так, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Відповідно до ст.1 Закону України від 06.12.1991 №1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого(навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вина особи у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.172-11 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про військове адміністративне правопорушення А1556 №820 від 17.11.2023; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , заступників командирів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.11.2023.

Суд враховує наявні докази, а також письмові пояснення особи, відносно якої складено протоколи та дійшов висновку про те, що положення ст.18 КУпАП щодо вчинення порушень в стані крайньої необхідності застосуванню не підлягають. Так, зазначені положення підлягають застосуванню лише задля усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У відповідності до ст. 34, 35 КУпАП пом`якшуючих чи обтяжуючих вину особи обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Під час призначення стягнення згідно з ч.2 ст.33 КУпАП суддя враховує характер, тяжкість та фактичні обставини вчинення правопорушення, особу правопорушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення однорідних правопорушень, його службову характеристику, а також, з урахуванням ступеня його вини, у зв`язку із чим приходить до висновку про доцільність застосувати адміністративне стягнення згідно з санкцією статті ч. 3 ст.172-11 КУпАП у виді штрафу, а саме, в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. 15, 23, 27, 33-35, 172-11, 255, 268, 283-284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень на користь держави (Номер рахунку (IBAN): UA0008479, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, Отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запорiжжя/21081100).

Згідно ч.2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави ( Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови, апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Марченко