П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.05.2023 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Ванівський Ю.М., розглянувши в режимі відеоконференції матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

27.07.2022 року о 01 год. 10 хв. у м.Львові по вул. Окружна, 51, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, прилад 0017, принтер 000490, тест 1358. Результат: 0,68 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

06.03.2023 року від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Скоробагатька В.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення ДПР 18 №007360, рапорт поліцейського, не містять інформації щодо виявлених ознак алкогольного сп`яніння на підставі яких поліцейські вважали, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння. До матеріалів справи не долучено сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, згідно до яких є підстави вважати, що результати проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння недійсні. Диск який долучено до матеріалів справи не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назву камери, на яку здійснювався відеозапис. На наданому до суду оптичному диску, на якому знаходяться електронні файли, відсутній цифровий підпис особи, яка є автором, а тому відеозаписи, які на ньому знаходяться, не можуть бути самостійними належними та допустимими доказами. Крім цього, рапорт поліцейського, не є самостійним та об`єктивним доказом вини особи.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не подав. Також в матеріалах справи міститься конверт, про виклик до суду на 25.05.2023 року, який скеровувався на адресу ОСОБА_1 , що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, однак такий повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Захисник ОСОБА_1 адвокат Скоробагатько В.Ю. в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справу суду не подавав. В матеріалах справи міститься довідка про доставку в електронному вигляді судової повістки про виклик до суду в справі №465/4191/22, яка була доставлена до електронного кабінету 26.04.2023 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до Глави 21 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, положенням ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено вичерпний перелік категорій справ, коли присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, у зазначений виключний перелік не входить.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, захисник останнього також був повідомлений про час і місце судових засідань, тому таку поведінку суд вважає свідомим затягуванням розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та уникнення адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015року за № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

При цьому згідно з п. 6. розділу І такої огляд на стан сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з пунктами 1, 2-5 розділу II Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

При цьому частиною 2 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №007360 від 27.07.2022 року, 27.07.2022 року о 01 год. 10 хв. у м.Львові по вул. Окружна, 51, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820, прилад 0017, принтер 000490, тест 1358. Результат: 0,68 проміле.

Щодо доводів захисника Ярецького М.Б. про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №007360, рапорт поліцейського не містять інформації щодо виявлених ознак алкогольного сп`яніння, то такі не заслуговують на увагу оскільки водія притягнуто до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а не відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження захисника, що у матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки алкотестеру «Драгер», яким проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому його показники можуть бути сумнівними, є безпідставним, оскільки згідно відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки ОСОБА_1 не заявляв, огляд проводився за добровільною згодою останнього, за результатами огляду складено відповідний акт та роздруковано на папері його показники, які долучені до матеріалів справи, з якими він під особистий підпис ознайомився.

Крім цього, суд не вбачає в даному випадку процесуального порушення, яке може вплинути на обставини події, оскільки норми КУпАП передбачають, що огляд проводиться із використанням спеціальних технічних засобів, без вказівки на те, що такі засоби повинні бути зазначені в протоколі.

Доводи адвоката Скоробагатька В.Ю. про те, що матеріали справи не містять посилання на технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію адміністративного правопорушення суд оцінює критично, так як статтею 256 КУпАП не передбачено вимогу щодо внесення до протоколу відомостей про технічний запис, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Інструкцією «Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер» № 100 від 3 лютого 2016 року, за якими визначено, що нагрудна відеокамера активується поліцейськими, так як не має постійного джерела живлення, та не передбачає зберігання відеозйомки, проведеною такою камерою в одному файлі, та противагу відеореєстратору, що встановлюється на службовому транспортному засобі у відповідності до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, за якою визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка цим реєстратором, є безперервною до її завершення.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено номери нагрудних камер, на які здійснювалась відео зйомка, а саме:471313, 474577, 474596.

Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, відтак суд критично ставиться до тверджень сторони правопорушника про те, що технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, є неналежним доказом.

Також, суд не погоджується з доводами сторони захисту про неможливість врахування судом рапорта поліцейського як доказу з наступних підстав.

Відповідно достатті 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями свідків.

Відповідно достатті 252 КУпАПорган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Як наслідок, при дослідженні доказів у їх взаємосукупності суд надає оцінку кожному з них на предмет належності, допустимості, достовірності та перевіряє, чи перебувають вони у логічному зв`язку.

Окрім цього, жоден із доказів не має наперед встановленої сили, а тому суд однаковою мірою оцінює як рапорт поліцейського, так і пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №007360 від 27.07.2022 року;

роздруківкою приладу Alcotest Drager 6820, прилад 0017, принтер 000490, тест 1358. Результат: 0,68 проміле;

відеозаписом події, яка мала місце 27.07.2022 року з нагрудних камер патрульних поліцейських, з якого вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, чим спростовуються доводи сторони захисту про свавільне звинувачення працівниками поліції ОСОБА_1 у тому, що він перебуває у стані сп`яніння;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підписано ОСОБА_1

рапортом інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Солодовніка В., про те, що патрулюючи вул. Окружну у м.Львові було зупинено транспортний засіб Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Результат огляд 0,68 проміле.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відтак вивчивши матеріали справи вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 130, 268, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесять) копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Ванівський Ю.М.