Справа № 303/6445/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.11.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Лишенко Н. С. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.
Згідно постанови, 02 липня 2023 о 02 год 45 хв у м. Мукачево по вул. Воз`єднання, біля буд. 10 Закарпатської області ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz C 220», н. з. НОМЕР_1 , чим порушив вимогу п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокатка Лишенко Н. С. вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Разом із тим, стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою ряд порушень, допущених працівниками поліції під час оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , а саме те, що у протоколі не зазначено відомостей про свідків, які перебували на місці події, а також всіх доказів, які додані до протоколу. Просить постанову скасувати, а справу направити до Мукачівського міськрайонного суду на новий судовий розгляд.
До початку апеляційного розгляду ОСОБА_1 подав змінену апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та недостатність доказів у підтвердження його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану ним змінену апеляційну скаргу, та просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню.
При оцінці заяви адвокатки Естінко Т. Е. про відкладення судового засдінання та надання їй можливості ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, апеляційний суд бере до уваги те, що особа, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив про відсутність необхідності відкладати розгляд справи, оскільки бажає захищати свої інтереси самостійно без участі захисника.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція) передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи зміненої апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 указаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні дані, які б підтверджували факт його перебування у зазначені в протоколі час та місці в стані алкогольного сп`яніння, а висновок лікаря про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння не підтверджений будь-якими доказами, у тому числі в матеріалах справи відсутні відомості про те, на підставі яких саме досліджень лікарем встановлено факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, за допомогою чого проводився його огляд на такий стан та кількість проміле алкоголю, яка була нібито виявлена в нього. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення його на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, а у протоколі відсутні відомості про свідків. Тому, вважає, що працівники поліції безпідставно склали щодо нього протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а суд першої інстанції, не врахувавши зазначеного вище, дійшов помилкового висновку про наявність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Просив змінену апеляційну скаргу задовольнити, постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
За змістом положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 518139 від 02.07.2023, 02 липня 2023 року о 02 год 45 хв, у м. Мукачево вул. Воз`єднання, 10 водій ОСОБА_1 керував т/з марки «Мерседес», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в законному порядку в медичному закладі у лікаря нарколога, висновок № 1451 позитивний, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Проте, з оскаржуваної постанови убачається, що судом встановлено, що 02 липня 2023 о 02 год 45 хв у м. Мукачево по вул. Воз`єднання, біля буд. 10 Закарпатської області ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz C 220», н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимогу п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищевказане свідчить про те, що встановлені судом першої інстанції обставини не в повній мірі узгоджуються з обставинами, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до чинного законодавства про адміністративні правопорушення суд розглядає справу в межах складеного щодо особи протоколу та приймає вмотивовану постанову тільки в межах, обставин викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, та обсягу доказів, наявних у матеріалах справи.
Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом із тим, посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_2 від 02.07.2023, рапорт інспектора поліції від 02.07.2023, як на докази вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дав їм відповідного аналізу, не зазначив, які відомості містяться у цих доказах, що підтверджують вину ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваної постанови.
Поряд із цим, взявши до уваги наявний у матеріалах справи висновок лікаря про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції не врахував те, що в справі відсутні належні докази, які б містили відомості про кількість виявлених у ОСОБА_1 проміле, і які б підтверджували факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, у тому числі й перевищували допустиму норму 0,2. При цьому, відсутні в матеріалах справи й відомості про те, яким саме методом проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння і які саме лабораторні дослідження здійснювались лікарем.
Зі змісту оскаржуваної постанови також вбачається, що жоден із доказів, на які посилається суд першої інстанції у підтвердження вини ОСОБА_1 , не містить відомостей про те, яким методом проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, та яка кількість проміле в нього була виявлена. Між тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається на підставі чого лікар, яка проводила огляд ОСОБА_1 дійшла висновку про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, у протоколі не зазначено відомостей про свідків, хоча в матеріалах справи наявна копія письмових пояснень ОСОБА_2 (а. с. 5).
При цьому, в матеріалах справи наявні копії протоколу серії ДПР18 № 283591 (а. с. 3), письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 4, 5), заява на отримання електронних повісток (а. с. 6), розписка від 02.07.23 (а. с. 7), рапорт від 02.07.2023 (а. с. 8). Проте, у протоколі (графа «до протоколу додаються») відсутні відомості про вказані матеріали. Також у протоколі не відображено місця проживання (перебування) особи, щодо якої складено протокол.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутнє відповідне направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог п. п. 7, 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зміст яких свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння або незгоди з результатами проведеного огляду є обов`язковим.
Вищенаведене у своїй сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а додані до нього матеріали не є достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів зміненої апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
Відповідно до наведених норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, в якій зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитись на його користь.
Частина перша ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення за вказаних у протоколі обставин.
Тому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих та достовірних доказів про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, виключає і допустимість протоколу як джерела доказів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, у зв`язку з чим, змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб органів Національної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Змінену апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН