Справа № 932/3105/23
провадження № 3/932/1820/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року в м. Дніпро суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сікора О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18 березня 2023 року серії ВАВ № 377941 вказано, що 17 березня 2023 року о 23:55 год., за адресою: м. Дніпро, вул. Грушевського, буд. 1, ОСОБА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді в громадському місці не надав документи, що посвідчують особу, відповідно до пункту 2 частини першої статті 32 Закону України «Про національну поліцію» та намагався покинути місце правопорушення, порушуючи статтю 37 Закону України «Про національну поліцію», виявив явний супротив порушуючи частину другу статті 62 Закону України «Про національну поліцію», не виконав законну вимогу старшого лейтенанта поліції Майборода, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Заяви про відкладення судового засідання подано не було. Наведене, враховуючи вимоги частини першої статті 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було достовірно відомо про факт складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді. Більш того, уповноваженою особою при складанні протоколу про адміністративне правопорушення попередньо було визначено дату судового засідання, про яку під підпис повідомлено особі.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з того, що останньою не було подано до суду жодних клопотань, заяв, заперечень тощо. Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що поліцейський кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП, оскільки нею не було виконано законного розпорядження поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а отже доведенню підлягає відповідний склад адміністративного правопорушення, який полягає, зокрема, у доведенні обставин щодо: особи, яка безпосередньо висловлювала розпорядження; законність відповідного розпорядження; висловлювання відповідного розпорядження наполегливо та неодноразово; виконання особою, яка висловлювала розпорядження службових обов`язав; обов`язок особи, яка притягається до адміністративної відповідальності виконати відповідне розпорядження; невиконання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідного розпорядження тощо.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення суду були надані та ним досліджені такі матеріали: протокол про адміністративне правопорушення від 18 березня 2023 року серії ВАВ № 377941 (далі також протокол); рапорт інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2023 року (прізвище особи, яка підписала рапорт нерозбірливо); письмові пояснення ОСОБА_1 від 18 березня 2023 року.

Вказаними доказами не доведено вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні зазначеного правопорушення.

Так, із вказаних матеріалів, а саме рапорту інспектора суд встановив, що 17 березня 2023 року під час несення служби у складі автопатруля «Легіон-202», сумісно зі ОСОБА_2 взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області було отримано інформування від Легіон-252, що на вулиці Михайла Грушевського, 1, екіпаж потребує допомоги. На місці було встановлено, що було затримано двох чоловіків, які в п`яному вигляді перебували на вулиці та заважали оформленню ДТП. Один з чоловіків на вулиці справляв природну потребу. Обох громадян було доставлено до ВП № 7, де їх було встановлено як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На вказаних громадян складено адміністративні протоколи за статтями 260-263, частиною першою статті 178, статтею 187 та статтею 173 КУпАП. Після складення матеріалів громадяни були звільнені з ВП.

Відповідно до письмових пояснень від 18 березня 2023 року ОСОБА_1 пояснив, що 17 березня 2023 року о 23.45 год. дочекався допоки приїде патрульна поліція, яку викликав капітан ОСОБА_4 . Він перепитав за що його затримують і хто його затримує. Йому сказали, що або він сідає або буде застосована сила. Він попростив представитись і назвати причину затримання на що отримав удар по колінам, чим йому було спричинено забій колін та лігтів. На нього надягли кайданки та запхали у автомобіль.

Із встановлених обставин вбачається, що фактично, жодна із обставин зазначена в протоколі не підтверджена належним доказом, як то: рапортом поліцейського, який був присутній на місці події; рапортом поліцейського, який висував розпорядження ОСОБА_1 ; матеріалами щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення інших правопорушень, на які мається посилання в рапорті щодо яких і висувалася вимога; відеозаписом № 471037, 470156, 472238, що був зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який зазначений як додаток до протоколу проте не наданий суду; документами, що підтверджують виконання поліцейським, який висував розпорядження службових обов`язків, за вказаних в протоколі обставин тощо.

В протоколі не вказано імені та по батькові особи, яка безпосередньо висловлювала розпорядження, а також повного найменування її посади, що унеможливлює встановлення усіх інших обставин справи.

Таким чином, з огляду на незгоду ОСОБА_1 із висунутим обвинуваченням, що вбачається із наданих ним письмових пояснень, та надані матеріали, з яких є лише протокол, який по суті містить обвинувачення та рапорт, в якому відображено події щодо затримання ОСОБА_1 , а не щодо висунення до нього вимоги поліцейського, суд констатує недостатність доказів для висновку про факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так само, чинним КУпАП не передбачено повноважень суду для зміни кваліфікації дій особи, адже це суперечитиме наведеним засадам здійснення правосуддя.

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини третьої статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20. Вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Таким чином, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення відображену в протоколі, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення щодо обставин визнаних судом недоведеними, а учасниками провадження їх надано не було, слід виснувати про вичерпання судом усіх визначених законом можливостей щодо збору доказів, а отже наявності підстав для розгляду справи за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а отже провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 статті 247, пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Керуючись статтями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення від 18 березня 2023 року серії ВАВ № 377941 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: _______________ О.О. Сікора