Справа № 308/5863/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Скрипченка Д.В., розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

працюючої провідним майстром сцени КЗДАОДТ м.Маріуполь в Ужгороді,

яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 03.04.2023 року о 14.08 год. неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 5-В класу УЗО №20 ліцей «Лідер», внаслідок чого останній вчинив сварку на уроці фізкультури з однокласницями, внаслідок чого ображав, погрожував та наніс незначні тілесні ушкодження, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

28.04.2023 до суду від захисників ОСОБА_1 адвокатів Божини Я.В., Скрипченка Д.В. поступили письмові заперечення, в яких зазначили, що при складенні протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП виявлено ряд порушень.

Вказано, що у протоколі не встановлено та не зазначено в чому саме полягає саме ухилення ОСОБА_1 від виконання обов 'язків щодо ОСОБА_3 . Що інкриміноване ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення діяння не відповідає диспозиції ст. 184 ч. 1 КУпАП, та в протоколі не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Зазначено, що ОСОБА_1 інкримінується винуватість у спричиненні її сином «незначних тілесних ушкоджень» своїм однокласницям, при цьому протокол про адміністративне правопорушення не містить будь яких відомостей про наявність потерпілих осіб. І взагалі не встановлено, які саме негативні наслідки у виді моральної та фізичної шкоди, потягли за собою дії ОСОБА_3 , не встановлено кому саме вони були спричинені, та який причинно-наслідковий зв`язок мається між ними та діяннями ОСОБА_1 .

До матеріалів даного адміністративного правопорушення надані пояснення батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які надають пояснення про те, що нібито відбувалося під час навчального процесу на уроці фізкультури за участю дітей. Жодний з опитаних батьків не був присутній на вказаному уроці та їх пояснення не можуть містити об`єктивної інформації про обставини, які відбувались на уроці між дітьми.

Також вказано, що на уроці фізкультури в будь якому випадку мав бути вчитель фізкультури, або інша особа зі складу педагогічних працівників, в обов`язок якого згідно до абзацу 11 ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» прямо входить: «захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувана освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливіш звичкам». А відповідно до статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти «забезпечує створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування), ....»

В контексті даної норми, якщо і казати про невиконання обов`язків, то порушення прав дітей, якщо такі відбулися під час навчального процесу, стосуються в першу чергу відповідальності керівництва та педагогів закладу освіти, які були зобов`язані слідкувати за дисципліною та безпекою дітей під час уроку. Тому, в першу чергу, саме такі уповноважені законом особа, (а не батьки дітей), мають відповідати за те, що відбулося на уроці.

Проте у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, які саме обов`язки, визначені СК України, не виконувала ОСОБА_1 по відношенню до свого сина, та в чому це проявилось. Її звинувачують у невиконанні обов`язків, а які саме обов`язки вона не виконала - не встановлено.

Крім того, згідно ч.2 ст.6 СК України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Водночас, згідно до складеного протоколу, відповідне правопорушення вчинене малолітньою дитиною. Тобто на момент учинення такого правопорушення малолітній ОСОБА_3 не досяг віку 14 років, що виключає можливість притягнення його матері ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП

За наведеного просять провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАГІ, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, 02.05.2023 до суду поступили письмові пояснення ОСОБА_1 на протокол про адміністративне правопорушення, в яких зазначила, що є матір`ю учня 5-в класу УЗОШ - 20 ліцею «Лідер» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її хлопчик є дитиною з особливими освітніми потребами, навчається у класі з інклюзивним навчанням та керівництвом школи прийнято рішення про організацію інклюзивного навчання ОСОБА_7 . 03.04.2023 перебувала разом із ОСОБА_7 у школі в якості асистента учня, оскільки штатного асистента на той час не було, а інклюзивне навчання передбачає навчання інклюзивної дитини разом з асистентом. Була присутня і на уроці фізкультури. Заявляє, що обставин, які описані у протоколі складеному стосовно неї не було взагалі, її син, нікого з дівчат свого класу на уроці не бив, не штовхав, не лаявся, нікому не погрожував. На цьому уроці відбувся інцидент іншого характеру, її син виконуючи вправу з м`ячем, вдарив по м`ячу, м`яч відскочив від стіни та випадково потрапив у дівчинку ОСОБА_8 . Вона заплакала, одразу прибігла класний керівник, почали заспокоювати дівчинку та згодом після уроку прийшла мати вказаної дівчинки - ОСОБА_9 , яка вислухала розповідь дівчинки, вислухала мої пояснення та в моїй присутності повідомила мені, класному керівнику та заучу школи, що вона вважає ці обставини випадковістю, нікого не звинувачує, претензій ні до кого не має. Також наголосила, що вона не буде писати ніяких заяв та ніяких відомостей про вказану дівчинку в матеріалі немає.

Вказано, що її син зазнає систематичного цькування з боку однокласників, оскільки він є дитиною з особливими освітніми потребами та потребує інклюзивної соціальної адаптації. На протязі всього навчального року її син піддається наговору з боку батьків та однокласників, з метою його виключення з освітнього процесу та переведення його на індивідуальне навчання. Від неї неодноразово вимагали і класний керівник, і директор школи, щоб відправити дитину на індивідуальне навчання та відмовилась від інклюзії.

Зазначила, що її син нічого поганого нікому не робить, просто між ним та дітьми відсутнє порозуміння, а класний керівник, директор та деякі вчителя, не допомагають дійти взаєморозуміння, а навпаки, підбурюють клас до ворожості та цькування її сина. Одним з проявів цього, був факт побиття її сина батьком його однокласниці ОСОБА_4 , це було 08.02.2023 року. Нею було написано відповідну заяву до Ужгородського РУП і на теперішній час там відкрито кримінальне провадження за даним фактом.

Щодо подій які відбувались 03.04.2023 року, після уроку фізкультури, зазначила, що поки вони спілкувались із цією мамою, до школи, не знає чому, прибув ОСОБА_4 , який також почав лаятись на її сина. Потім вона зрозуміла, чому він приходив, що його метою було підбурювання інших батьків проти неї та її сина і написання цих заяв та пояснень, які наявні в матеріалах даної справи. Вказано, що він це робить в якості «зустрічного випаду» на неї, оскільки йому достовірно відомо, що відносно нього є кримінальне провадження за фактом побиття її малолітнього сина.

Що стосується обставин зазначених у протоколі та матеріалах, то вказаних обставин не відбувалось, ніяких дівчат її син не бив та не штовхав. Протокол та пояснення є фальсифікацією, яка зроблена з метою цькування її сина та тиску на неї.

Окрім того, до суду 28.04.2023, 03.05.2023 та 17.05.2023 від захисника ОСОБА_1 адвоката Божини Я.В. поступили заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою відеоконференцзв`язку «EasyCon», однак у задоволенні таких відмовлено, у зв`язку із відсутністю в суді технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У суді 19.05.2023 ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП не визнала, пояснення надала аналогічні викладеним у письмових поясненнях від 28.04.2023. Додатково зазначила, що є невід`ємною частиною свого сина ОСОБА_2 , є його асистентом, та постійно працює над тим, щоб налагодити соціокультурні зв`язки сина. Також вказала, що у неї наявний висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку від 25.08.2022р. № ІРЦ-85951/2022/355301 щодо її сина ОСОБА_2 , в якому вказано, що у нього соціоадаптаційні/соціокультурні труднощі помірного ступеня прояву та рекомендовано третій рівень підтримки в закладі освіти.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Скрипченко Д.В. в судовому засіданні підтримав усе викладене у поданих письмових запереченнях та враховуючи наведене просив закрити провадження у справі за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , позицію захисника, дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, передбачені ст.ст. 34-35 КУпАП, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу

На доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП подано протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №824549 від 04.04.2023 року, копію рапорту про отримання повідомлення зі служби 102 від 03.04.2023, заявник ОСОБА_4 , копію колективної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 від 03.04.2023, копії письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 від 03.04.2023 та рапортом працівника поліції від 04.04.2023.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №824549 від 04.04.2023 року ОСОБА_1 03.04.2023 року о 14.08 год. неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП виражається в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (формальний склад).

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки.

Ухилятись - це намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось; уникати. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось.

Відтак, із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 виконувала батьківські обов`язки, проте неналежним чином, що може свідчити про інший спосіб виконання, ніж передбачений.

Окрім того, слід зазначити, що вимогами ч. 1 ст. 184 КУпАП не передбачена відповідальність за неналежне виконання, а як уже зазначалося, відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків, тобто відповідальність передбачається за таку поведінку, яка свідчить про невиконання батьками, або особами, які їх замінюють, зазначених обов`язків.

У рішенні по справі «Karelin v. Russia» no. 926/08 ECHR від 20 вересня 2016 року зауважено, що з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Наведене доводить, що саме з протоколу про адміністративне правопорушення суддя має встановити сукупність достатніх даних, які дозволяють зробити обґрунтований, коректний висновок про ухилення батьків, або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Разом з тим, ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з матеріалів долучених до нього не вдається за можливе встановити той факт, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, щодо виховання свого сина.

Натомість, до матеріалів справи захисником долучено копію висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 25.08.2022р. № ІРЦ-85951/2022/355301 ОСОБА_2 , в якому в розділі 7. Загальні висновки зазначено про особливі освітні потреби: соціоадаптаційні/соціокультурні труднощі помірного ступеня прояву. В розділі 8 зазначено рекомендації та у розділі 9. Рекомендований рівень підтримки в закладі освіти 3 рівень. Також, копію наказу №181 від 08.09.2022 Про створення команди психолого-педагогічного супроводу для учня 5-В класу ОСОБА_11 на 2022-2023 роки, яким залучено десять спеціалістів для здійснення психолого-педагогічного супроводу дитини та створення оптимальних умов його навчання. Згідно вказаного наказу мати дитини ОСОБА_1 залучена до вказаної команди. Поряд з цим, згідно договору про допуск асистента дитини до участі в освітньому процесі за №1 від 31.10.2022 р. ОСОБА_1 допущено до освітнього процесу в якості асистента ОСОБА_11 .

З наданих захисником матеріалів слідує, що мати знає про особливості розвитку своєї дитини та намагається дати сину повноцінне навчання та спілкування з однолітками у інклюзивному класі, в тому числі, є його асистентом.

Відтак, сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє з`ясувати об`єктивну сторону вказаного адміністративного правопорушення. У даній справі не доведено ні події, а ні складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, про вчинення якого складено протокол відносно ОСОБА_1 .

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення визнається джерелом доказів у справі за умови його відповідності вимогам ст. ст. 254-256 КУпАП.

Виходячи зі змісту положень ст.ст.254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.

Керуючись ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В силу положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, приходжу до переконання, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а відтак, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.

Керуючись ст. 184, 247, 283, 284, 287- 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило