Справа № 525/289/23
Номер провадження 3/525/193/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року с. Велика Багачка

Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Ячало Ю.І.,

за участю секретаря Лопатки О.В.,

особи ОСОБА_1 ,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Великобагачанського ВП ГУ НП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за станом здоров`я групи інвалідності немає, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався,

по ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Відповідно до протоколу серія ВАБ № 132323, складеного 18 березня 2023 року, ОСОБА_1 , 18 березня 2023 року, о 10 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нецензурно висловлювався в адресу поліцейський ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , під час виконання ними службових обов`язків по забезпеченню публічного порядку безпеки дорожнього руху та попередженню правопорушень, відмовився виконати законні вимоги поліцейських припинити хуліганські дії, вів себе агресивно, за законні вимоги поліцейських не реагував, намагався втекти, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав, пояснив, що дійсно 18.03.2023 року в зазначений в протоколі час, до них додому приїхали працівники поліції, повідомивши, що він не має права перебувати на території домоволодіння, так як відносно нього винесено тимчасовий заборонний припис відносно кривдника терміном на 10 діб, починаючи з 17.03.2023 року. Він особисто не збирався конфліктувати з працівниками поліції, і вирішив покинути територію домоволодіння.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За диспозицією ст. 185 КУпАП обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення є настання реальних наслідків, а саме злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП України, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність, та власність суддів і працівників правоохоронних органів" відповідальність за ст. 185 КУпАП України настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні "Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення", що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі,мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

За змістом ст. ст. 254 і 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. До складання протоколу та його змісту пред`являють спеціальні вимоги. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті адміністративного правопорушення.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані вимоги яких громадянин нібито не виконував, а саме, яка саме вимога працівників поліції була наполегливою та неодноразово повтореною. Не конкретизація складу адміністративного правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

У даному випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, які саме поліцейські висували вимоги, у зв`язку з чим суд позбавлений змоги перевірити факт того, чи є вони законними.

Щодо поведінки особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення то з урахування аналізу відеозапису події, з камер, відеозапис який долучено до матеріалів справи (а.с. 6), суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 , який знаходитися за місцем свого проживання намагається втекти від працівників поліції, які зайшли до будинковолодіння з дозволу іншого власника, що не розглядається судом, як агресивна поведінка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Наявність тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції не перевірялася у належний спосіб, вказівка в протоколі про адміністративне затримання припинення адміністративного правопорушення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

При розгляді справи судом проаналізовано відповідний примірник ФОРМИ ОЦІНКИ РИЗИНИКІВ ВЧИНЕННЯ ДОМАШНЬОГО НАСИЛЬСТВА, який затверджено спільним наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства» від 13 березня 2019 р. № 369/180 та набув чинності 19 квітня 2019, який заповнено відповідальним працівником поліції майором поліції ФЕНЕНКОМ ЄВГЕНОМ ПЕТРОВИЧЕМ, під час проведення опитування з постраждалою особою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про те, що ВСТАНОВЛЕНИЙ ОПИТУВАННЯМ РІВЕНЬ НЕБЕЗПЕКИ НЕ ПІДПАДАЄ НАВІТЬ ПІД КАТЕГОРІЮ НИЗЬКИЙ РІВЕНЬ НЕБЕЗПЕКИ, а тому не зрозуміло з яких підстав був винесений заборонний припис, який став приводом складання протоколу про адміністративне правопорушення, з урахуванням того, що матеріали трьох адміністративних справ не містять відомостей про належне ознайомлення особи зі змістом заборон, які були встановлені відносно неї винесеним приписом.

Зміст оглянутого відеозапису свідчить про наявність підстав у працівників поліції у разі потреби застосування до особи положено Глава 20 ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВАХ ПРО АДМІНІСТРАТИВНЕ ПРАВОПОРУШЕННЯ, що в свою чергу до особи і було застосовано, в матеріалах справи міститься відповідний Протокол про адміністративне затримання від 18.03.2023 року серія АЗ № 001687.

З огляду на вище зазначене, матеріалами справи не доведено у належний спосіб факт злісної непокори працівникам поліції, що свідчить про відсутність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суду не надано.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладено проходжу до висновку про відсутність достатніх допустимих доказів для встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

За таких обставин, адміністративне провадження слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 221, 251, 252, 256, 279, 280, 283, ст. 185, п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.І. Ячало