Номер провадження: 33/813/1407/23
Номер справи місцевого суду: 521/9659/23
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання Хангельдян К.С., представника Одеської митниці Бурчо І.Й., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Берестового Є.В., розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці Бєлошицької Л. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2023, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Вилучені протоколом про порушення митних правил №0021/50000/23 від 10.01.2023 року грошові кошти, повернуті власнику або уповноваженій особі в установленому законом порядку.

З протоколу про адміністративне правопорушення №0993/50000/22 від 04.08.2022 року вбачається, що 10.01.2023 року о 09:30 годині в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» митного поста «Орлівка» Одеської митниці у напрямку руху «виїзд» з України до Румунії по смузі руху «зелений коридор» заїхав легковий автомобіль RENAULT SR/4SRCL/ASRCL4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 під керуванням гр. України ОСОБА_1 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 09.10.2019 виданий 1237) разом із пасажиром ОСОБА_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 04.09.2019 виданий 1237).

Вказані громадяни обрали «зелений коридор» та надали контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», чим своїми діями заявили про те, що переміщувані ними через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 6 ст. 366 МК України громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

При візуальному огляді та усного опитування, в порядку ст. 342 МК України, громадянин України ОСОБА_1 заявив посадовій особі митного органу про наявність у нього особистих речей в кількості 6 шт. (сумки , валізи).

В ході проведення митного огляду транспортного засобу та особистих речей у гр. ОСОБА_1 виявлено валютні цінності, які були розділені на невеликі суми та розміщенні в різних речах (в книжках, в речах), завернуті в білі листи паперу, що знаходились в різних місцях сумок та деякі з них були загорнені речами, а саме:

1) 16485 дол. США (згідно курсу НБУ станом на 10.01.2023 становить 602833,37 грн.);

2) 8505 євро (згідно курсу НБУ станом на 10.01.2023 становить 332398,36 грн.);

3) 26000 гривень.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 4 МК України встановлено, що до валютних цінностей відноситься, в тому числі, іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу.

Також, пунктом 57 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що до товарів також відносяться валютні цінності.

Частиною 3 ст. 197 МК України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIІІ «Про валюту і валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Загальна кількість приховуваної валюти виявленої у гр. ОСОБА_1 , в перерахунку на еквівалент євро, складає 24594,82 євро.

Враховуючи положення Закону України від 21.06.2018 №2473-УІІІ «Про валюту і валютні операції» митним органом підлягає поверненню гр. ОСОБА_1 валютні цінності в еквіваленті 9999 євро, а саме: 8505 євро, 26000 гривень та 885 доларів США.

Частиною 1 статтею 483 Митного кодексу України передбачено адміністративну відповідальність щодо переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 №8 (зі змінами): «використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо)».

Таким чином, гр. ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України з приховуванням від митного контролю валютні цінності у розмірі 15600 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 10.01.2023 (дата переміщення) становить 570470,24 грн.

За вказаних обставин, на підставі ст.ст. 459, 494 МК України, посадовою особою митниці у відношенні особи було складено протокол про порушення митних правил, за ознаками ч. 1 ст. 483 МК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову представник Одеської митниці Бєлошицької Л. подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою громадянина ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості товарів - безпосередніх предметів правопорушення 4 594, 82 Євро з конфіскацією цих товарів.

Доводи обґрунтовує тим, що виявлена валюта переміщувалась громадянином ОСОБА_1 з ознаками приховування від митного контролю та її виявлення було ускладнене шляхом схованок у недоступних місцях серед особистих речей та багажу, а також з використанням додаткового загортання валюти в аркуші паперу. Зазначає, що в своїх власноручних письмових поясненнях ОСОБА_1 повідомив, що не декларував валюту, оскільки не знав як це робиться та їм ніхто не повідомив, однак враховуючи те, що громадянин ОСОБА_3 не вперше перетинає митний кордон України, він приблизно знав суму переміщуваної ним з приховуванням від митного контролю валюти, передбачав, що її сума перевищує дозволену до переміщення, однак розраховував на те, що під час перетину митного кордону України, валюту не буде виявлено, тому не повідомив про її наявність митним органам України та не задекларував її в передбаченому законодавством порядку. Таким чином вважає, що громадянину ОСОБА_1 відомий порядок перетину митного кордону України, переміщення товарів через митний кордон та про наявність смуг руху «червоний» та «зелений» коридор.

Представник ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з запереченнями суд першої інстанції на апеляційну скаргу в яких зазначив, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник митниці Бурчо І.Й. уточнивши вимоги апеляційної скарги, просила ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості товарів - безпосередніх предметів правопорушення 4594, 82 Євро.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника Одеської митниці Бурчо І.Й., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Берестового Є.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП - апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З аналізу вказаних правових норм статей 486 та 487 МК України, а також статей 2, 9, 11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення.

Усі вказані елементи складу адміністративного правопорушення є неподільним цілим. Наявність цих елементів обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо хоча б один з них відсутній, або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею глави 68 МК України, вказане діяння не є порушенням митних правил.

При цьому наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

За змістом положень ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 483 МК України настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, шляхом подання до митного органу України підроблених документів, які містять неправдиві дані.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» роз`яснено, що не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України. Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.01.2023 року за обставин, наведених у протоколі, митним органом проведено огляд транспортного засобу та особистих речей у гр. ОСОБА_1 , який перетинав державний кордон разом із дружиною ОСОБА_2 , виявлено валютні цінності, які були розділені на невеликі суми та розміщенні в різних речах (в книжках, в речах), завернуті в білі листи паперу, що знаходились в різних місцях сумок та деякі з них були загорнені речами, а саме:

1) 16485 дол. США (згідно курсу НБУ станом на 10.01.2023 становить 602833,37 грн.);

2) 8505 євро (згідно курсу НБУ станом на 10.01.2023 становить 332398,36 грн.);

3) 26000 гривень.

Вказані громадяни обрали «зелений коридор» та надали контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», чим своїми діями заявили про те, що переміщувані ними через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_5 , останній, тікаючи від військової агресії російської федерації прямував зі своєю дружиною на власному автомобілі з м. Павлоград через пункт пропуску «Орлівка» до Румунії, під час огляду особистих речей було виявлено фінансові кошти. Кошти не декларував, тому що не знав про це та не був про це повідомлений. Кошти були поділені на невеликі суми та розміщені в особистих речах (сумці), тому що боявся що їх можуть вкрасти.

Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 29.11.2008 року.

Крім того, матеріали справи містять довідки про доходи ОСОБА_1 та копії квитанцій про купівлю валюти у банку.

Згідно договору позики від 05.01.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_6 позичив грошові кошти у розмірі 8000 (вісім) тисяч доларів США ОСОБА_2 на особисті потреби, не пов`язаними з сімейними правовідносинами.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту (позики), оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Зазначена правова позиція викладена у постанові КЦСВС від 30 червня 2021 року у справі №462/2662/20.

Під час вирішення справи суд першої інстанції обґрунтовано вказав про відсутність даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 певних дій, спрямованих на переміщення грошових коштів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Разом з цим, статтею 483 МК України надано вичерпаний перелік ознак, за якими має кваліфікуватися дане правопорушення.

Так, відповідно до ст. 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю вважається:

- переміщення з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів;

- переміщення шляхом надання одним товарам вигляду інших;

- переміщення шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості.

Згідно з п. 53 ст. 4 МК України спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виготовляв і не пристосовував спеціальних сховищ в автомобілі для переміщення валюти через митний кордон України, а поклав грошові в сумку розподілив їх на невеликі суми задля уникнення їх втрати або викрадення, грошові кошти належать подружжю ОСОБА_7 , та частка коштів є особистими коштами за договором позики дружини ОСОБА_1 . Таким чином частина коштів, яка належить ОСОБА_1 як подружжю, не перевищує дозволеного розміру, встановленого Законом України «Про валюту і валютні операції» транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України.

Таким чином, суд першої інстанції повно оцінивши надані сторонами докази у справі, дійшов правомірного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Враховуючи вищенаведене, встановивши фактичні обставини справи та надавши зібраним доказам правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Бєлошицької Л. - залишити без задоволення.

Постановусудді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2023, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов