КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року місто Київ

Справа №759/4845/22

Апеляційне провадження № 33/824/1746/2023

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Плахотнюка Олександра Олександровича на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - не встановлено, громадянина України, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03 травня 2022 року ОСОБА_1 25 квітня 2022 року приблизно о 17 год 30хв за адресою АДРЕСА_2 вчинив насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , 2010 р. н., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а саме висловлювався нецензурно та вдарив сина, чим могла бути завдана шкода здоров`ю.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення в розмірі 0,2 розміри прожиткового мінімуму, тобто в сумі 496 грн 20 к.

Не погоджуючись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 адвокат Плахотнюк О. О. 07 березня 2023 року направив апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиСвятошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не вжив заходів для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи. В матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження того, що судом направлялась судова повістка про виклик останнього у судове засідання.

Крім того копію постанови ОСОБА_1 вручено не було, а матеріали справи не містять доказів її направлення останньому.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові суду не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча за змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення є обов`язковим.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вбачається інформації про факт заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, чи можливості такого заподіяння, що свідчить про відсутність однієї із складових об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Зазначає, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення взагалі не відповідає ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та не розкриває всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема не конкретизовано в чому саме полягало суспільно-небезпечне діяння з боку ОСОБА_1 .

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що дії ОСОБА_1 потягли або могли потягнути за собою наслідки у виді шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, а також що в його діях був умисел на спричинення будь-якої шкоди. Таким чином, матеріали справи не містять достатніх та беззаперечних доказів провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що у ОСОБА_1 з дружиною і сином виник лише словесний конфлікт, фізичного насильства відносно них ОСОБА_1 не вчиняв.

У судовому засіданні 08 травня 2023 року ОСОБА_1 просив скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року, свою вину у вчинені даного правопорушення не визнає.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Плахотнюк О. О. доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Захисник ОСОБА_3 адвокат Мойсеєнко Н. Д. просила залишити постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, за вимогами ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-3 КУпАП, суд першої інстанції вказував, що його вина у вчиненні вказаного порушення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містяться в рапорті поліцейського, поясненнях учасників конфлікту, протоколі про адмін. правопорушення.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено в чому полягало насильство психологічного характеру, та які наслідки вчинення таких дій, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.

Згідно пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він мешкає з дружиною громадянкою ОСОБА_3 та з сином ОСОБА_2 . 25 квітня 2022 р. на протязі дня він вживав спиртні напої. В той день на фоні його нетверезого стану у нього виник словесний конфлікт з сином. Фізичного насильства відносно сина та дружини він не вчиняв лише висловлювався нецензурною лайкою в бік членів його сім`ї . В результаті чого була викликана поліція

Матеріали справи окрім пояснень самого ОСОБА_1 , в яких той заперечує факт спричинення фізичного насильства відносно дитини, не містять ні пояснень ОСОБА_3 ні потерпілого ОСОБА_2 , який в силу норм чинного КПК України міг та мав бути опитаний уповноваженими працівниками поліції, оскільки саме малолітнім ОСОБА_2 , відповідно до рапорту УПП, 25.04.2022 року було викликано працівників поліції.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_2 вдарив сина чим могла бути завдана шкода, проте жодного доказу таким діям матеріали справи не містять. Рапорти працівників поліції, які написані зі слів не можуть бути підтвердженням вчинення неправомірних дій, очевидцями яких вони не були .

Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 25.04.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Наведені обставини свідчать про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення судового рішення відбулось судом першої інстанції без всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи.

Згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не доводять наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а відтак постанова Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Плахотнюка Олександра Олександровича - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.В. Желепа