Справа № 336/9765/23
Провадження №3/336/5298/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2023 суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Наталія Сергіївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого електриком в КНП "ПОЛОГОВИЙ БУДИНОК №3" ЗМР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

за участі ОСОБА_1 , адвоката Ємець А.Ю., потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №888616 від 05.09.2023, зазначено, що 29.08.2023 року о 06-52 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , скоїв насильство психологічного характеру відносно мачухи ОСОБА_2 , а саме: погрожував фізичною розправою, ображав, принижував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №257984 від 07.09.2023, зазначено, що 30.08.2023 року о 19-04 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , скоїв насильство психологічного характеру відносно батька ОСОБА_3 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, принижував, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №888617 від 05.09.2023, зазначено, що 29.08.2023 року о 06-25 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , скоїв насильство психологічного характеру відносно батька ОСОБА_3 , а саме: погрожував фізичною розправою, ображав, принижував, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №257895 від 07.09.2023, зазначено, що 02.09.2023 року о 09-07 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , скоїв насильство психологічного характеру відносно батька ОСОБА_3 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, принижував, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив суду, що дійсно між ним та його батьком ОСОБА_3 та дружиною його батька ОСОБА_2 виникла сварка, через непорозуміння щодо побутових питань. Але мети завдати шкоди психологічного характеру у нього не було. Наразі він зі своєю дружиною проживають окремо від його батька.

Адвокат Ємець А.Ю. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі з підстав, викладених у письмовому клопотанні. Зазначив суду, що протоколи складені з порушенням вимог КУпАП, зокрема, не вказано об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, не зазначено, яка саме могла бути завдана шкода потерпілим особам.

Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили суду, що в той день між ними та ОСОБА_1 виникла сварка, через побутові питання. ОСОБА_4 пояснила, що викликали поліцію через те, що син її чоловіка ОСОБА_5 , постійно висловлюється на їх адресу нецензурною лексикою, принижує її словом «відьма», не дає нормально жити, вважає, що вона хоче забрати будинок. Потерпілий ОСОБА_3 пояснив суду, що у нього з сином постійні конфлікти, немає єдиного вирішення питання щодо світла, газу тощо. Окрім того, зазначив, що наразі конфлікт вичерпаний, син з дружиною проживає окремо. На запитання суду та адвоката, чи погрожував ОСОБА_1 фізичною розправою або вбити, потерпілий чіткої відповіді не надав.

06.11.2023 під час судового засідання потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покинули зал судового засідання без дозволу суду, при цьому на адресу ОСОБА_1 висловлювали образливі слова, на зауваження суду не реагували.

В судовому засіданні 27.11.2023 суд неодноразово робив зауваження потерпілому ОСОБА_3 , щодо поведінки в судовому засіданні, який на зауваження не реагував та грубо порушував судовий порядок. Окрім того, своєю поведінкою та висловлюваннями на адресу ОСОБА_1 провокував останнього на конфлікт.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_6 , яка є донькою потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила суду, що була свідком сварки між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 і її чоловіком ОСОБА_3 через побутові питання. Погроз від ОСОБА_1 у бік матері не чула. Надала суду відеозапис розмови сторін на підвищених тонах. В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_1 , яка пояснила суду, що наразі вона з чоловіком проживають окремо від його батька з дружиною, що сварка виникла через побутові питання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП, обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП, суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що можливість настання психологічної та фізичної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, встановлена не була.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому, насильству» від 07.12.2017 року №2229-УШ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями вказаного Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Лише за наявності цих даних можливо зробити висновок про наявність особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді здійснення насильства у сім`ї.

При цьому, слід вказати, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак.

Отже, різниця у тому, що домашнє насильство характеризується систематичністю і тривалістю дій психологічного характеру.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутня. Мав місце конфлікт, під час якого сторони висловлювались на адресу один одного нецензурною лексикою, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Суд наголошує, що із протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього документів вбачається, що обставини домашнього насильства під час провадження у цій справі не з`ясовувались, у протоколі про адміністративне правопорушення ці наслідки зазначені не були, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

У даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства психологічного характеру.

Матеріали справи не містять жодного доказу вчинення останнім інкримінуємого йому адміністративного правопорушення.

Рапорт працівника поліції наявний в матеріалах справи суд не бере до уваги, оскільки поліцейський є зацікавленими особами, а тому даний рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Протокол, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, письмові пояснення сторін, офіційне завстереження не є достатніми доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складений уповноваженою особою та доданий до протоколу серії ВАВ №888616, де потерпілою особою зазначено ОСОБА_2 , взагалі не вказано, що ОСОБА_1 погрожував потерпілій та застосовував насильство відносно неї.

Також, суд наголошує, що з чотирьох протоколів, які складені відносно ОСОБА_1 , лише до двох протоколів долучена форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Суд критично ставиться до дослідженого в судовому засіданні відеозапису, який був наданий свідком ОСОБА_6 , та не приймає його як доказ вини ОСОБА_1 , оскільки з відеозапису вбачається спілкування на підвищених тонах останнього зі своїм батьком ОСОБА_3 . Вказаний відеозапис жодним чином не підтверджує вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру.

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходить ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

В даному випадку, протоколи про адміністративне правопорушення як один із засобів доказування складені з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, тому не можуть вважатись допустимими доказами у цій справі.

В світлі даної ситуації, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Водночас, суд наголошує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Суд не встановив наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно батька та його дружини, оскільки між ними відбулась обоюдна сварка, що випливає з наданих документів по справі та усних пояснень в судовому засіданні сторонами та свідками.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

КУпАП чітко визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно до приписів ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, жодних об`єктивних доказів, які доводять вину ОСОБА_1 у вчинені саме домашнього насильства психологічного характеру, суду не надано. Отже, вина останнього поза розумним сумнівом не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

В результаті аналізу досліджених доказів, суддя дійшов висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час, ст. 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст.247 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, ч. 1 ст. 173-2, 245, 247, 251, 252, 254, 280, 283-285 КУпАП суддя, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Повний текст постанови складений 28.11.2023.

Суддя: Н.С. Звєздова