Провадження № 3-в/947/123/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Чаплицький В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області щодо вирішення питання, про звільнення від покарання у зв`язку з давністю строків виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 року за ч.1 ст.183-1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк - 120 (сто двадцять) годин, відносно ОСОБА_1 , який згідно постанови суду проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтуванні подання зазначено, що 23.09.2019 року було отримано постанову суду про адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт стосовно ОСОБА_1 з Київського районного суду м.Одеси. Громадянину ОСОБА_1 двічі направлялись виклики до уповноваженого органу з питань пробації для постановки на облік та отримання направлення для відбування суспільно корисних робіт. Але порушник не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації після викликів.

11.10.2019 року був здійснений вихід співробітниками Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за вищевказаною адресою з метою встановлення факту проживання порушника. За вказаною адресою ОСОБА_1 , вже тривалий час не проживає, місцезнаходження його невідомо. Проведеними заходами встановити місцезнаходження порушника ОСОБА_1 не представилось можливим.

До Київського районного суду м.Одеси неодноразово направлялися подання в порядку ст. 304 КУпАП для вирішення питань, пов`язаних із виконання постанови суду у зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження ОСОБА_1 .. Подання уповноваженого органу з питань пробації залишені без задоволення.

За поданням Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року оголошено розшук громадянина ОСОБА_1 ( РС № 045005 від 10.01.2018 р.). Тобто ОСОБА_1 оголошений у розшук до постановления рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.09.2019 року за ст.183-1 КУпАП. Па теперішній час розшук триває.

Згідно довідки Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про наявність заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.10.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, складає 36393,43 грн. На підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 08.07.2021 р. накладений арешт на все належне боржнику майно, відомості внесені до відповідних реєстрів.

Згідно повідомлення адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 28.07.1995 року в АДРЕСА_1 ( паспорт НОМЕР_1 виданий 15.08.2002 року Київським РВ м.Одеси)

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно с положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № Ю-ргі/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Окремі суди (судді) вважають за можливе правовідносини, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, наприклад,' обмеження волі).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладання стягнення повинен розпочинатися з дня набрання судовим рішенням законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років.

Оскільки особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке правопорушення (злочин) у питанні давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень та обвинувальних вироків.

Відповідно до ст. 304, 305 КУпАП контроль з правильним і своєчасним виконанням постанови про накладання адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. Питання, пов`язані з виконанням постанови та накладання адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Так як наявні підстави, унеможливлюють виконання даної постанови суду, відповідно до ст.304 , 305 КУпАП, ст. 80 ККУ, заявник просить суд вирішити питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладених постановою Київського районного суду м.Одеси від 03.09.2019 року на ОСОБА_1 за порушення ним ч.1 ст.183-1 КУпАП у зв`язку із закінченням строків давності виконання судового рішення.

ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, проте до суду не з`явився, у зв`язку з чим суд вважає можливим проводити розгляд справи без присутності особи, стосовної якої вирішується питання щодо звільнення його від відбування адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330)КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений уст. 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4ст. 299 КУпАП), а згідно ч.1-2 ст.300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили (ч. 1ст. 325-1 КУпАП).

Звернувши своєчасно до виконання постанову про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт суд дотримався в цілому вказаних вимог закону.

Згідно ч.1 ст.303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Відповідно статті 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі Озтюрк проти Германії 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації №R(91)1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю. Натомість, дані строки, передбачені в Кримінальному кодексі України, а саме, ст.80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Таким чином, порушено інший фундаментальний із принципів права принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

Крім того, КСУ у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Крім цього, з часу набрання законної сили постановою суду про призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт минуло чотири роки.

На підставі викладеного, виходячи із неможливості виконання постанови Київського районного суду міста Одеси від 03.09.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суд вважає, що у відповідності до положень ст.303, 304 КУПАП, його слід звільнити від відбування покарання у виді суспільно-корисних робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 303, 304 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про вирішення питання про давність виконання судового рішення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт за ч.1 ст.183-1 КУпАП призначеного постановою Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Чаплицький В. В.