Справа № 299/4527/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/821/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Пуканича Е. В. на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.09.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 141356 від 31.08.2022 та постанови судді від 05.09.2022 вбачається, що 31.08.2022 близько 10 год 30 хв в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Вилок» (знаходиться за адресою: Закарпатська область Берегівський район, смт Вилок, вул. Ракоці, 142 (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 16.06.2010, органом 2112 відповідно до витягу з особової картки Державної міграційної служби України), який слідуючи на виїзд з України на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_2 , виданий 14.10.2021 органом BELUGYMINISZTERIUM.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 , вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону без відповідних документів, передбачених ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та без дозволу органів влади, визначених п. 2-2.11 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 cт. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Пуканич Е. В. просить постанову судді від 05.09.2022 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає про те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 . Жодних підтверджуючих даних про належне сповіщення

-2-

останнього про день і час розгляду справи в матеріалах немає, права передбачені ст. 268 КУпАП порушені. Заперечує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення та стверджує, що у постанові суду першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять жодного доказу того, що паспорт громадянина Угорщини, який ОСОБА_1 пред`явив під час перетинання державного кордону містить ознаки підробки чи неправдиві відомості, а тому сам факт пред`явлення документу, який є дійсним, набутим у законний спосіб, не може вважатися порушенням законодавства та не визнається порушенням правил і порядку перетинання державного кордону України. Стверджує, що Державна прикордонна служба України (далі - ДПСУ) безпідставно порушує питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки підтвердила правомірність перетину ОСОБА_1 державного кордону. Тому, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 намагався перетнути кордон без відповідних документів не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Звертає увагу на те, що у протоколі не зазначено про те, що вказаний документ є протермінованим, недійсним чи підробленим. ОСОБА_1 перетинав кордон у пункті пропуску, а саме ПП «Вилок», що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. На основі викладеного, не здобуто переконливих доказів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, тому можна дійти висновку, що відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, і тому провадження у справі підлягає закриттю.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Пуканич Е. В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Пуканича Е. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи вищенаведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано, а складеному щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та іншим матеріалам справи належної оцінки надано не було.

-3-

Диспозицією статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

У підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 141356 від 31.08.2022, матеріали адміністративного затримання, не даючи їм аналіз, а саме не зазначивши які факти та обставини ці докази підтверджують.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 , перетинаючи кордон України у пункті пропуску «Вилок» мав при собі й надав інспектору прикордонної служби паспорт громадянина Угорщини серії НОМЕР_2 , виданий 14.10.2021 органом BELUGYMINISZTERIUM.

Вищевказане підтверджується як оформленими працівниками прикордонної служби процесуальними документами, так і наведеними в апеляційній скарзі доводами та поясненнями зокрема самого ОСОБА_1 .

Передусім апеляційний суд звертає увагу на те, що чинним в Україні законодавством відповідальності за подвійне громадянство не передбачено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами), пропуск осіб через державний кордон України здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Цим же законом (п. 12, 14 ч. 1 ст. 1) передбачено, що паспортний документ - це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

При цьому перевірка документів, тобто дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, здійснюється з метою встановлення їх дійсності та приналежності конкретній особі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи громадянином України, має також закордонний паспорт громадянина Угорщини на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , виданий 14.10.2021 органом BELUGYMINISZTERIUM, за яким він 31.08.2022 мав намір перетнути державний кордон України як громадянин Угорщини. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним

-4-

органом іншої держави, підтверджує громадянство, посвідчує його особу, дає право на в`їзд або виїзд з держави (і це узгоджується із вимогами Європейської Конвенції «Про громадянство»). При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України поза межами пункту пропуску, також немає даних, які свідчать про підробку пред`явленого ним документу, його недійсність чи інші протиправні ознаки.

Наведені вище обставини та докази свідчать про те, що у ОСОБА_1 є паспорт громадянина Угорщини, який є офіційним документом, достовірність якого не оспорюється, і який надає йому певні права, у тому числі й на в`їзд в Україну чи виїзд із України, що в свою чергу свідчить про те, що 31.08.2022 близько 10 год 30 хв при пред`явленні у пункті пропуску «Вилок» цього документу, ОСОБА_1 мав право як виїжджати з території України, так і в`їжджати в Україну.

Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано і у справі такі відсутні.

Отже, дії ОСОБА_1 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами) щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції» Про громадянство», ратифікованої Україною.

Апеляційний суд, дослідивши наведені вище докази та обставини, давши їм відповідну оцінку, вважає, що суд першої інстанції безпідставно піддав сумніву достовірність паспорта громадянина Угорщини, а відтак і право ОСОБА_1 як громадянина Угорщини на перетин кордону із пред`явленням цього документа, при цьому, необґрунтовано вдавшись до оцінки правомірності множинності громадянства особи, замість встановлення факту чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суть та склад правопорушення й, чи винувата особа в його вчиненні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України у пункті пропуску без відповідних документів, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що позиція суду першої інстанції відносно тлумачення громадянства із запереченнями його множинності суперечить принципам Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997, ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006, згідно з якою Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст. 17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винуватим у тому, що він «вчинив спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного документу», не вказує на те, який саме документ (відповідний документ) зобов`язаний був пред`явити ОСОБА_1 при перетині державного кордону України.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення,

-5-

вилучення речей та документів, покладається на посадові особи органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення вичерпані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Пуканича Е. В. задовольнити.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.09.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 ОСОБА_4 , - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204- 1 цього Кодексу.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя