Справа № 697/847/23
Провадження № 3/697/469/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

прокурора Собка О.О.,

особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , депутата Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу №139/2023 від 04.04.2023 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , будучи депутатом Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області та відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив у встановленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення по питанню «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» під час засідання 7 сесії Канівської міської ради, враховуючи той факт, що питання стосувалось особисто його, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (а.с.2-11).

В судовому засіданні прокурор підтримав обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що обставини справи викладені в повному обсязі, підтверджуються матеріалами справи. В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП не визнав та пояснив, що він не знав про наявність в його діях є конфлікту інтересів. Комісія була створена для вивчення питання створення парку міст побратимів і що там наявні якісь корупційні складові не думав, оскільки ніякої вигоди він не отримав та мав наміру її отримати. Комісія повинна була перевірити, що зроблено і до повноважень комісії входить лише рекомендувати, а не приймати рішення. Комісія не виконала свої повноваження, не надавала звіту, тобто не реалізувала покладені повноваження. Вважає, що ніякого конфлікту інтересів в його діях не було, оскільки він виконував свої представницькі повноваження як депутат міської ради. Просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст.ст. 252 та 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням ст. 9 КУпАП під адміністративним правопорушенням (проступком) необхідно розуміти протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наданих ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 листа № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29.04.2016 №126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а необхідно безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Диспозиції цих норм за своїм змістом є бланкетними адміністративно-правовими нормами, тобто нормами, які лише називають або описують правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема, ст. ст. 1, 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-7 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно з приміткою до ст. 172-7 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Органами управління стратегічних розслідувань в Черкаській області було встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області, тобто відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до рішення Канівської міської ради № 1-1 від 26.11.2020 «Про результати перших місцевих виборів 25.10.2020» відповідно до Протоколу Канівської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 02.11.2020 «Про результати голосування з виборів Канівського міського голови в єдиному одномандатному виборчому окрузі» та Протоколу Канівської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 02.11.2020 «Про результати виборів депутатів Канівської міської ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі» ОСОБА_1 набув повноважень депутата восьмого скликання Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області.

З протоколу № 139/2023 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 04.04.2023 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування по питанню «рішення Канівської міської ради № 7-215 від 24.12.2021 «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» під час засідання 7 сесії Канівської міської ради, враховуючи той факт, що питання стосувалося його особисто, тобто вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення додано: протокол № 139/2023 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, що складений 04.04.2023 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (а.с.2-11); рішення Канівської міської ради (восьмого скликання) № 1-1 від 26.11.2020 «Про результати перших місцевих виборів 25.10.2020» (а.с.14); рішення Канівської міської ради № 7-215 від 24.12.2021 «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» та додаток до рішення, відповідно до якого до складу комісії включено ОСОБА_1 депутатська фракція «Батьківщина» (а.с.15-16); витяг з протоколу № 26 VІІ сесії міської ради VIII скликання від 23.12.2021 та продовження 24.12.2021 «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» (а.с.19-20); список поіменного голосування сьомої сесії Канівської міської ради VIII скликання 24.12.2021 (а.с.18).

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Матеріали справи та протокол про адміністративне правопорушення не містить достатніх даних, на підставі яких можлива була б констатація наявності обставин як складових реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування по питанню «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» на 7 сесії Канівської сільської ради. Крім того, в матеріалах відсутні докази, що вчинення дій (бездіяльності) стосовно себе відбулися за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями, які реально вплинули на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, прийняття таких рішень, не викладені та не підтверджені обставини, що дії чи рішення суперечать представницьким повноваженням як депутата Канівської міської ради ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що питання щодо затвердження комісії для створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» на 7 сесії Канівської сільської ради були пов`язані суто з виконанням представницьких повноважень ОСОБА_1 як депутата міської ради (затвердження комісії для створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів») і не становлять приватного інтересу. В даному випадку відсутня суперечність між представницькими повноваженнями як депутата Канівської міської ради ОСОБА_1 та будь-яким його приватним інтересом.

Голосування за прийняття рішення «Про створення тимчасової контрольної комісії Канівської міської ради для вивчення питання результатів будівництва «Скверу міст-побратимів» до складу якої його також було включено як члена комісії авторами проекту рішення, може свідчити лише про потенційний конфлікт інтересів, проте не свідчить про наявність реального конфлікту інтересів. В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено в чому полягає його реальний приватний майновий чи немайновий інтерес з чітким визначенням мети, яку переслідувала ця особа, не доведено наявність суперечності між приватним інтересом та представницькими повноваженнями під час прийняття рішення та як це вплинуло на об`єктивність й неупередженість прийнятого рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Норми ст. 62 Конституції України вказують, що, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Тобто діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цього правопорушення під час розгляду справи встановлено не було.

Сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє у категоричній формі зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме - не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів.

Крім того, у діяннях особи, щодо якої було складено протокол, повинна існувати суб`єктивна сторона правопорушення у формі умислу, що невід`ємною складовою частиною складу умисного правопорушення взагалі.

Оцінюючи інкриміноване ОСОБА_1 порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка склала протокол, не надала доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення умисно.

Саме виходячи з цього за відсутності будь-яких безперечних доказів про наявність в діяннях особи умислу на неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів і керуючись положеннями і вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 172-7, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складений 22.05.2023.

Суддя Б. К. Скирда