БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №728/673/23
Провадження № 3/730/316/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділення поліції № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2023 року До Бахмацького районного суду Чернігівської області з відділення поліції № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області надійшли на розгляд матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, є чоловіком секретаря судового засідання Бахмацького районного суду Чернігівської області Кулик Л.І.

Усі судді вказаного суду заявили собі самовідвід у даній справі, а тому дана справа була направлена до Чернігівського апеляційного суду для вирішення питання про направлення справи для розгляду до іншого суду.

03.05.2023 року у порядку ч. 5 ст. 276 КУпАП на адресу Борзнянського районного суду Чернігівської області з Чернігівського апеляційного суду надійшла дана справа для розгляду її по суті.

ОСОБА_1 19.03.2023 року о 23-41 год. в м. Бахмач по вул. Чернігівська, 1 керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Щодо питання поінформованості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про судовий розгляд.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутністю.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

На виконання вказаних вимог, після надходження справи до суду, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, про судове засідання повідомлялася у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки.

Крім того, інформацію про дату, час та розгляд самого провадження даним складом суду розміщувалася на сайті Судової влади цього місцевого суду у розділі інформацію для громадян з найменуванням «ГРОМАДЯНАМ» (https://court.gov.ua/fair/sud2503/).

Разом з тим, ужиті заходи попри їх об`ємність не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що особа, що притягується до адміністративної відповідальності, мала б бути у силу вжитих заходів судом поінформована про цей процес, який здійснюється в Борзнянському районному суді Чернігівської області у відношенні неї безпосередньо у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість особи про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останнього його особистим вільним користуванням його власними правами на свій розсуд.

Відповідно, суд, в цій справі, забезпечивши право особи, що притягується до адміністративної відповідальності, приймати особисту участь в процесі безпосередньо в судовому засіданні, уживши всеохоплюючих заходів для поінформованості її про даний процес, та ураховуючи її поведінку, уважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі та буде ефективною протидією недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, вважаю, що наявні підстави для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд враховує й те, що ОСОБА_1 надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі у зв`язку з його зайнятістю по роботі. Також надав письмові пояснення, в яких зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, проте працівники поліції не забезпечили проходження даної процедури. Просить закрити справу за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Щодо питання наявності чи відсутності адміністративного правопорушення

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника поліції, що здійснював оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

При цьому, доводи ОСОБА_1 щодо закриття справи суд вважає непереконливими.

Фактично перед судом ОСОБА_1 поставлено єдине питання оцінити, чи дійсно він відмовився від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, чи ні. Також він зазначає, що з боку працівників поліції щодо нього було упереджене ставлення, а також він мав сумніви у справності технічного приладу та правильності його показань.

Інших доводів ОСОБА_1 не наведено.

Судом було відтворено у повному обсязі відеозапис, у відповідності до якого працівник поліції неодноразово (більше п`яти разів) пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки ТЗ із застосуванням спеціального приладу, так і в медичному закладі.

Дійсно, ОСОБА_1 у категоричній стверджувальній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, однак жодного разу не надав чіткої відповіді, що він не бажає проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Навпаки, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 зазначав, що він погоджується проїхати до лікарні.

Оцінюючи зазначене ОСОБА_1 , суд враховує саме поведінку останнього, який на неодноразову наполегливу пропозицію працівника поліції сісти до службового автомобіля та проїхати до лікарні нічого не робив, фактично ігноруючи прохання працівника поліції. При цьому, працівник поліції неодноразово попереджав ОСОБА_1 про те, що така його поведінка може бути розцінена працівником поліції як ухилення (фактично відмова) від огляду, за що на нього буде складено протокол. Однак ОСОБА_1 на вказані зауваження працівника поліції не реагував та продовжував себе пасивно поводити, тим самим створюючи дії, за яких огляд у медичному закладі не є можливим.

Оцінюючи поведінку ОСОБА_1 , суд враховує час, який є тривалим, та який витратили працівники поліції на майже «вмовляння» ОСОБА_1 на те, щоб останній проїхав до лікарні. Так, останні неодноразово пропонували йому сісти до службового автомобіля та проїхати до лікарні, що б він не витрачав свій та їхній час, однак ОСОБА_1 не реагував. Звертає увагу суд й на те, що працівник поліції неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 наслідки відмови від огляду й що буде складено відповідний протокол. Одночасно, примусове доставлення особи на медичний огляд, у даному випадку, законом не передбачено.

Додатково суд може відмітити, що вже після складання протоколу, коли його було надано на підпис ОСОБА_1 , останній знову зазначив, що він погоджується пройти огляд у медичному закладі. Проте, на думку суду, подальша згода водія на проходження медичного огляду, після складання протоколу, вже не може бути підставою для проходження такого огляду, оскільки таке не передбачено законом.

Вказане не міг не розуміти ОСОБА_1 , оскільки, маючи дійсне посвідчення водія та склавши відповідний іспит, презюмується, що особа має у повному обсязі знати Правила дорожнього руху.

Так, як зазначено у ПДР, водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цим Правил, зокрема, й тих, які зобов`язують водіїв виконувати вимоги поліцейських. Пунктом 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поведінка ОСОБА_1 безсумнівно свідчить про небажання проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки ТЗ, так і в медичному закладі.

Відеозаписи є одним із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що з боку працівників поліції щодо нього було упереджене ставлення, на думку суду, також не знайшли свого підтвердження. Навпаки, з відеозапису, який є безперервним з моменту зупинки ТЗ та до складання протоколу, убачається, що працівники поліції поводили себе стримано, чемно, їх дії відповідали вимогам закону. На противагу цьому, суд відмічає, що поведінка самого ОСОБА_1 не відповідала ситуації, останній поводив себе агресивно, неадекватно, хоча для цього не було жодних підстав. Не зміг ОСОБА_1 й назвати будь-яку причину, що стала підставою для порушення ним комендантської години.

Загалом, на думку суду, з відео убачається, що ОСОБА_1 дійсно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на що вказують його стан, хитка хода та млява мова.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про сумніви у справності технічного приладу та правильності його показань, то про такі сумніви, як убачається з відеозапису, ОСОБА_1 не зазначав, у протоколі про таке не вказав, вимоги про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не надходило, а надання їх водію є лише обов`язком, коли про це просить водій ТЗ. Про витребування таких документів не заявлялося клопотання й перед судом. Тим більше, що ОСОБА_1 одразу категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ.

У цій справі суд враховує також те, що чітко убачається з відеозапису, як працівник поліції запитує ОСОБА_1 , чи бажає він пройти огляд на місці та чи вживав він алкогольні напої, на що останній, перебуваючи у автівці, зазначив, що такі вживає регулярно. Також, ОСОБА_1 прямо сказав працівнику поліції, що вживав алкогольні напої напередодні, а тому прилад може показати, що він знаходиться у стані сп`яніння (23:44 хв. запису).

Додатковою оцінкою суду, хоча про це не клопоче сам ОСОБА_1 , однак, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, є його прохання бути забезпеченим захисником.

Так, лише зазначення про таке прохання не може бути визнано окремим порушенням без вчинення інших дій зі сторони особи, в тому числі, як виклик такого захисника на місце огляду. З відеозапису убачається, що ОСОБА_1 не зв`язувався із захисником та не повідомив про прибуття такого захисника.

Крім того, стаття 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право, в тому числі: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Аналогічна позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом (наприклад, № 524/9827/16-а від 18.02.2020), а саме про те, що, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу та не надання можливості скористатися правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, є безумовним порушенням. Тобто, захисником особа має бути забезпечена на момент розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Таким чином, права ОСОБА_1 щодо забезпечення його правовою допомогою порушені не були.

Також, таким правом ОСОБА_1 не скористався й при розгляді справи у суді.

Порушення будь-яких фундаментальних прав ОСОБА_1 судом не встановлено.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись /згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року/.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, вважає, що обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст.ст. 34, 35 указаного Кодексу, немає, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 130, 251, 252, 283-285, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.