ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3520/23

Провадження № 33/4820/638/23

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Півовара В.О,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Якимчук Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року о 10 год 37 хв по вул. Першого Травня м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області керував транспортним засобом марки ВАЗ21083, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук). Проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 536 гривень 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а адміністративну справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На його думку, оскаржувана постанова є поспішно прийнятою з надто істотними порушеннями законних прав та інтересів ОСОБА_1 , без належного з`ясування усіх дійсних обставин.

Зазначає, що 11 жовтня 2023 року автомобілем в нетверезому стані він не керував.

Згідно наданих пояснень апелянта в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 спав в машині, за кермом якої працівники поліції його виявили. Його автомобіль знаходився на тротуарі - в місці, не передбаченому для паркування автотранспортних засобів. Достовірним доказом цього в матеріалах адміністративної справи є копія постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладенням на нього штрафу в розмірі 340 грн.

Вказує, що працівники поліції його розбудили і саме через їх вказівку він був змушений з`їхати з тротуару, хоча автомобіль стояв нерухомо на тротуарі та нікому не заважав - а ні в русі автомобілів по вулиці, а ні в русі пішоходів по тротуару. Тільки після цього було зафіксовано виїзд з тротуару як факт руху автомашини. Така провокація з боку працівників поліції є вкрай недопустимою і не може бути визнана законною. Протокол про адміністративне правопорушення та постанова судді мають базуватися тільки на дійсних та правдивих обставинах щодо вчиненого правопорушення та об`єктивно і неупереджено оцінених доказах, але ніяк не можуть базуватися на свідомо спровокованих поліцією діях водія.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні адвокат Якимчук Н.П. надала пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, посилаючись на провокацію працівників поліції, підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Якимчук Н.П., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вказує на те, що транспортним засобом не керував, зафіксований факт керування автомобілем був провокацією працівників поліції, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи щодо нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року о 10.37 год по вул. Першого Травня м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області керував транспортним засобом марки ВАЗ21083, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук). Проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд першої інстанції керувався наявними в матеріалах справи доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 405352 від 11 жовтня 2023 року про обставини вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; даними відеофіксації події, де зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, його відмову проходити освідування на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на неодноразові пропозиції поліцейських; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7916524 та іншими матеріалами справи.

ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Між тим, ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, у зв?язку з чим і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. Однак заперечив керування автомобілем, вказавши, що спав на водійському сидінні, коли до нього підійшли поліцейські, останні вказали на порушення правил стоянки на тротуарі, він вимушений був з?їхати. Після чого під час розмови з останніми, у нього запідозрили ознаки алкогольного сп?яніння. Такі дії поліцейських вважає провокативними.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно встановити та довести факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте, всупереч вказаних вимог закону, місцевий суд не з`ясував всі обставини справи та дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, адже матеріали справи не містять належних доказів керування ним автомобілем.

Поза увагою судді місцевого суду залишилось те, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій, тоді як ОСОБА_1 керував транспортним засобом вимушено, за вказівкою поліцейського забрати автомобіль з місця його стоянки, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суддя апеляційного суду не погоджується із висновком судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України", ухваленого 6 вересня 2005 року).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст.6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом, а лише спав в машині, коли підійшли поліцейські.

З наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на тротуарі працівники поліції виявили автомобіль марки ВАЗ21083, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у нерухомому стані, з заглушеним двигуном. ОСОБА_1 дійсно перебував на водійському сидінні, але спав. Працівник поліції підходить до автомобіля, будить водія та в ході розмови з ним вказує йому перепаркувати автомобіль, що водій і виконав. Після цього, патрульний вказав ОСОБА_1 на вчинене ним правопорушення, оскільки він здійснив стоянку ТЗ на тротуарі, не залишив для руху пішоходів 2м, чим порушив п.15.10.в. ПДР і вказав про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, запропонувавши пройти огляд на стан сп`яніння.

З огляду на досліджені апеляційним судом докази, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом вимушено, за вказівкою поліцейського забрати автомобіль з місця його стоянки. Доказів, які б спростували пояснення ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Більш того, вказані обставини повністю узгоджуються з даними відеозапису подій, згідно яких, працівник поліції підходить до автомобіля, який перебував у нерухомому стані, з заглушеним двигуном, ОСОБА_1 перебував на водійському сидінні та спав, за прокинувши голову. Працівник поліції підходить до автомобіля, будить водія та в ході розмови з ним вказує перемістити автомобіль, що водій і виконав, цим же працівником поліції, фактично відразу після початку руху автомобілем особою, притягнутою до адміністративної відповідальності зупиняє автомобіль та наголошує на ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляд.

КУпАП не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство. Натомість, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зробив дефініцію такого поняття та критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Апеляційний суд вважає, що фрагмент відеозапису, де ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем на тротуарі, не може бути визнано належним та допустимим доказом, оскільки такі дії (керування транспортним засобом) були виконані ОСОБА_1 за вказівкою поліцейських, які, з метою отримання доказів керування, фактично спровокували вчинення ОСОБА_1 правопорушення, який до приходу поліцейських спав в автомобілі, тільки на їх вимогу керував автомобілем, тоді як в іншому випадку та без участі поліцейських ОСОБА_1 не мав такого наміру та не здійснив би керування автомобілем.

При цьому, ні відеозаписом, ні іншими наявними матеріалами адміністративного провадження не підтверджено, що ОСОБА_1 керував автомобілем до відповідної вказівки працівника поліції.

Апеляційний суд приходить до висновку, що патрульні поліцейські здійснили провокаційні дії щодо ОСОБА_1 , надали йому вказівку перемістити транспортний засіб в інше місце, після чого відразу зупинили ОСОБА_1 та звинуватили його у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Такі їх дії були спрямовані не на усунення та припинення в майбутньому адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутня така його складова як суб`єктивна сторона.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок провокації (підбурювання) із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статтею 130 КУпАПна підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя