ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1093/23 Справа № 202/747/23 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 30.11.2022 о 19 год. 55 хв., ОСОБА_1 знаходячись на вулиці за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, біля будинку 78 у п`яному вигляді, не виконував законні вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а саме: виражався нецензурною лайкою при перехожих, хапав поліцейського за однострій, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 185 КУпАП. За вказаним фактом відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ВАВ №377371 від 30.11.2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що справа була розглянута без його участі, копію оскарженої постанови йому не було направлено, повний текст постанови він отримав тільки 01.05.2023 під час ознайомлення з матеріалами справи. Вказані обставини просить визнати поважними причинами пропуску строку та просить поновити строк апеляційного оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду про його винуватість є необґрунтованими, оскільки суд поклав в основу судового рішення протокол про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 не погодився та зазначив в ньому свої зауваження. Інших доказів його вини у справі відсутні. Зазначає, що йому не були роз`ясненні його права та він не міг скористатись правовою допомогою. Посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, а саме розгляд справи без його участі, в супереч вказаним положенням закону, згідно з якими в такій категорії справ участь особи, яка притягається до відповідальності є обов`язковою. Жодного виклику до суду та повідомлення він не отримував і йому не направлялись, що підтверджується матеріалами справи.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Визнав, що обставини, викладені у рішенні суду дійсно мали місце, проте не погоджувався з правовою кваліфікацією його дій, пояснив, що його дії були спровоковані працівниками поліції і просив не застосовувати до нього стягнення у вигляді адміністративного арешту.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником... Апеляційна скарга, подана після її закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про час і дату судового засідання в суді першої інстанції, до суду не доставлявся приводом, з`явився, копія постанови йому не була направлена судом, а з її змістом він ознайомився тільки 01 травня і 10 травня 2023 року подав апеляційну скаргу. Враховуючи вищевикладене, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України щодо забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повторно дослідивши матеріали справ та провівши повторний судовий розгляд, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статями 185, 185-1, статями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані, що в даному випадку є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Як видно з матеріалів провадження розгляд справи по суті в суді першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП був проведений без його участі.

В протоколі про адміністративне правопорушення є запис, що судове засідання в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська відбудеться 21.12.2022 о 10 год. 45 хв.

Судове засідання в якому винесена оскаржена постанова відбулося 20 січня 2023 року. В матеріалах справи є повістка від 18.01.2023 про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 20.01.2023, водночас жодних відомостей про направлення такої повістки адресату, про її отримання, а також про повернення її до суду без вручення в матеріалах справи немає.

Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП).

На виконання положень ч. 2 ст. 268, ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, суд першої інстанції не відклав судове засідання у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , повторно не викликав його в судове засідання та не застосував примусовий привід до останнього для забезпечення його безпосередньої участі в судову засіданні для розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП, яка передбачає стягнення пов`язане з ізоляцією особи від суспільства, а саме адміністративний арешт, яке і наклав на останнього.

Законодавець чітко врегулював, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями, зокрема 185 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

За таких обставин, постанову не можна визнати законною і обґрунтованою, оскільки судом не було зроблено всіх дій для належного виклику вказаної особи та розглянуто справу за її відсутності, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оскарженої постанови та прийняття нової постанови, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Апелянт вказує про те, що матеріали справи не містять доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

З такими доводами не може погодитись суд апеляційної інстанції та розцінює її як спосіб захисту та намагання уникнення адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував, що вказані обставини мали місце, проте заперечував, що наносив удар поліцейському та хватав його за однострій, тому вважав, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В той же час, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскарженій постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення повністю доводиться: серії ВАВ №377371 від 30.11.2022; електронним рапортом про надходження повідомлення на лінію 102, що відповідно до якого ОСОБА_1 затриманий у зв`язку з тим, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та під час оформлення стосовно нього матеріалів за ст. 130 КУпАП, порушував громадський порядок, не реагував на зауваження працівників поліції, не виконував їх законних вимог, схватив поліцейського за форменний одяг та наніс йому удар у грудну клітину; частково підтверджуються і поясненнями самого ОСОБА_1 , який фактично не заперечував обставин, викладених в протоколі, а пояснив їх тим, що його спровокували працівники поліції.

В межах перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції витребувані матеріали відеофіксації з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі працівників поліції на якому зафіксований факт непокори ОСОБА_1 та обставини його затримання.

Також судом витребувані матеріали судової справи № 202/10742/22 стосовно ОСОБА_1 за ст. 130 КупАП, в якому міститься відеозапис описаних подій, оскільки вказані події відбувались одночасно. Дослідивши цей відеозапис, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував за кермом з явними ознаками алкогольного сп`яніння про що свідчить його млява мова, хитка хода та неадекватність поведінки обстановці, а також його агресивна поведінка по відношенню до працівників поліції, яка супроводжувалась висловлюванням на їх адресу образ та висловлювань, які принижують честь і гідність особи, при цьому останній повністю ігнорував, що перед ним представники влади під час виконання своїх службових обов`язків. На зауваження та законні вимоги працівників поліції щодо припинення вчинення адміністративних правопорушень реагував зухвало та не виконував їх.

В пункті 7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.2 51 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та матеріалах справи № 202/10742/22.

Щодо позиції апелянта про невизнання своєї вини та, що самі по собі протоколи та рапорт не можуть слугувати однозначними доказами винуватості особи, то вони є безпідставними, оскільки в даному провадженні суд, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , дослідив не самі лише протоколи та рапорт, а всі наявні в матеріалах докази у їх сукупності, зокрема й ті які ОСОБА_1 вважав за необхідне витребувати. При цьому, позицію ОСОБА_1 суд розцінює як спосіб захисту від притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час повторного судового розгляду за участю ОСОБА_1 та, враховуючи його стійку, тривалу та зухвалу протиправну поведінку, в тому числі яка виразилась у злісній непокорі законним вимогам працівників поліції, його відношення до скоєного, який хоча і висловив жаль з приводу того, що сталось та пояснив, що йому соромно, проте вину не визнав і усіляко намагався уникнути відповідальності, тому застосування до нього адміністративного стягнення у виді арешту у максимальному розмірі є обґрунтованим, пропорційним та необхідним для ОСОБА_1 з метою як його покарання, виправлення, так попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За ч. 2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, ОСОБА_1 було вчинено 30 листопада 2022 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржена постанова судді скасовується з прийняттям нової відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції 26 травня 2023 року закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст.38 КУпАП, то провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 поновлення строку апеляційного оскарження та поновити йому строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року стосовно ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун