ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/267/23 Справа № 704/90/23 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Дьяченко Д. О. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 704/90/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Тальнівського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , непрацюючу, пенсіонерку,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 536 гривень 80 коп., -

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 20.01.2023 близько 17 години в м. Тальне керувала скутером «Viper Legend» без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, мляве, нечітке мовлення), від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та проходження огляду у медичному закладі відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 30.03.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження по справі.

Апеляційні вимоги обгрунтувала тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам. Зазначила, що огляд на стан сп`яніння проведений працівниками поліції з порушенням вимог п.5 ст.266 КУпАП. Ввважає, що протокол про адміністративне правопорушення сфальсифікований, оскільки до нього внесені свідки, які не були присутні при його складанні, при цьому складання протоколу не фіксувалося на відеозапис.

Наголосила, що вона не відмовлялася від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки наполягала поїхати туди, однак працівники поліції їй відмовили.

Зауважила, що відеозапис працівниками поліції надано вибірково, а посилання суду в оскаржуванній постанові про надання інспектором поліції Сухонос Р.Ю. пояснень в судовому засіданні щодо подій від 20.01.2023 є хибним, оскільки остання не була присутня в судовому засіданні.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про відсторонення її від керування скутером, та передачі його для керування іншій особі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Мельника В.В., які приймали участь в режимі відеоконференції з Тальнівського районного суду, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі : керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку

посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, її вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №156410 від 20.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 20.01.2023 близько 17 год. в м. Тальне керувала скутером «Viper Legend» без номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, мляве, нечітке мовлення), від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та проходження огляду у медичному закладу відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

-даними письмових пояснень ОСОБА_1 в яких вона вказала, що 20.01.2023 за місцем свого проживання вона випила стакан пива, потім керувала власним скутером «Viper Legend», від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі відмовилася, дані пояснення засвідчила своїм підписом;

-даними письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили, що ОСОБА_1 керувала скутером «Viper Legend» та, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовилася від пропозиції працівників поліції пройти освідування на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, дані пояснення свідки засвідчили своїми підписами;

-даними відеозапису про адміністративне правопорушення від 20.01.2023, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керувала скутером «Viper Legend», після встановлення працівниками поліції наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння та надходження пропозиції пройти освідування на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовилася, як за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, вважаю, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушницею суду апеляційної інстанції не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що винесена постанова є необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Як вбачається з диску з відеозаписом події від 20.01.2023 за участю ОСОБА_1 , остання відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.9).

Так, на відеозаписі зафіксовано, як 20.01.2023 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 керувала скутером «Viper Legend» без номерного знаку та без шолому для себе та своєї пасажирки. Після встановлення працівниками поліції наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння та надходження пропозиції пройти освідування на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та від огляду у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що у спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 спочатку не визнавала, що вживала алкогольні напої, а пояснила, що просто знаходиться в збудженому стані, так як їй повідомили, що привозять плимінника після поранення. Проте в подальшому ОСОБА_1 визнала, що вона вживала пиво.

Що стосується доводів апелянта про те, що її огляд на стан сп`яніння був проведений працівниками поліції з порушенням вимог ст.266 КУпАП, не вівся безперервний відеозапис, тобто відеозапис наданий суду вибірково, то вони є неспроможними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий йому. Факт відсутності безперервного відео не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, при проведенні відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів дані протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Доводи апелянта про те, що інспектор поліції Сухонос Р.Ю., яка складала відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, не була допитана в судовому засіданні та не надавала покази щодо обставин події, є безпідставними, оскільки вони спростовуються оскаржуваною постановою суду, в якій зазначено протилежне.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заяви про виправлення описки в постанові суду ні ОСОБА_1 , ні адвокатом Мельником В.В. до суду першої інстанції не подавались.

Твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що вона не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а навпаки наполягала поїхати до медичного закладу для такого проходження, є надуманими, оскільки спростовуються переглянутим апеялнійним судом відеозаписом події.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази про відсторонення її ОСОБА_1 від керування скутером, та передачі його для керування іншій особі, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом в даному випадку скутером, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, та спростовуються, як відеозаписом події від 20.01.2023 за участі ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянта, яку вона висловила в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП, з врахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника , є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що постанова судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 30.03.2023 відносно ОСОБА_1 є законною, обгрунтованою і вмотивованою, а апеляційна скарга є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка