ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7254/23
провадження № 3/753/3359/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К., при секретарі Козін В.Є., з участю адвоката Синяченка В.П., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції м. Києва, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 21.04.2023 о 23 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Центральна 57 - А Садова, водій керував т/з «Вольво СХ 90» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засідання ОСОБА_1 та захисник останньоговину не визнали та пояснили, що у зазначений день та час ОСОБА_1 перебував в своєму автомобілі, який був припаркований біля будинку 57-А по вул. Центральна, Садова, під час чого до нього під`їхали працівники поліції та запропонували передати документи, що ОСОБА_1 і зробив. Після того, працівники поліції почали з`ясовувати, чи є страховий поліс і коли отримали відповідь, що такий документ відсутній, повідомили, що буде складено протокол, однак ОСОБА_1 було надано посвідчення учасника бойових дій і працівники поліції відповідний протокол не склали. В подальшому працівники поліції ОСОБА_1 документи не повернули і попросили проїхати уперед, оскільки автомобіль ОСОБА_1 заважає виїзду, що останній і зробив, після чого зупинився і працівники поліції повідомили, що вважають, що він керував автомобілем у нетверезому стані. Такі дії ОСОБА_1 вважає відвертою провокацією з боку працівників поліції, які тривалий час намагалися за будь який підстав скласти на ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, викликали інші наряди поліції, спровокували рух автомобіля. Разом з тим, незважаючи на це ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки одразу після ситуації, що склалася поїхав разом з товаришем до лікарні через погане самопочуття і пройшов освідування, за результатами якого було встановлено, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки мала місце у зв`язку з недобросовісною поведінкою працівників поліції, оскільки коли останні під`їхали до його припаркованого автомобіля ОСОБА_1 ним не керував, а в подальшому працівники поліції самі поросили здійснити рух і перепарувати автомобіль, який нікому не заважав. ОСОБА_1 пояснив, що у той день та час він автомобілем не керував через погане самопочуття, керувала автомобілем його дівчина ОСОБА_2 з якою вони посварились по дорозі і вона припаркувавши автомобіль залишила його та пішла додому, а ОСОБА_1 залишився в автомобілі.

Крім того, захисник зазначив, що під час вивчення відеоматеріалу вбачається, що по приїзду працівників поліції ОСОБА_1 автомобілем не керував, при цьому працівники поліції цілком відверто на свою ж камеру говорять про необхідність провокації ОСОБА_1 щодо керування, спочатку вони хотіли нібито відпустити його та при цьому просили інший екіпаж щоб ті зупинили ОСОБА_1 .

Проте, у подальшому працівники поліції вирішили сказати ОСОБА_1 щоб той перепаркував автомобіль, оскільки він нібито заважає руху, після чого нібито наздогнали ОСОБА_3 і зафіксували факт керування.За таких умов мала місце провокація з боку працівників поліції.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, відео вважаю, що матеріали справи не доводяться вину ОСОБА_4 .

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В розумінні Конвенції низка адміністративних правопорушень мають характер кримінальних, адже передбачають стягнення у вигляді адміністративного арешту та громадських робіт (обмеження свободи та особистої недоторканості) в розумінні статті 5 Конвенції, що звичайно обумовлює необхідність поширення гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, той факт, що правопорушення не тягне покарання у вигляді тюремного ув`язнення, не є само по собі визначальним, так як відносна несерйозність відповідного покарання не може позбавити правопорушення його початкового кримінального характеру, «Озтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), «Ніколета Георге проти Румунії» (NicoletaGheorghe v. Romania).

Під дію кримінального аспекту статті 6 Конвенції можуть підпадати зокрема адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, щодо яких передбачено накладення штрафів або обмеження керування автомобілем, таких як штрафні бали або дискваліфікація «Лутц проти Німеччини» (Lutz v. Germany), «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v. Austria), «Маліга проти Франції» (Malige v. France).

В судове засідання був запрошений прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва згідно ст. 250 КУпАП, однак останній не виявив бажання приймати участь у розгляді даної справи, про що надав письмові пояснення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 показала, що 21.04.2023 разом з ОСОБА_1 рухалась по вул. Центральна Садова в м. Києві на автомобілі «Вольво СХ 90» д.н.з. НОМЕР_1 та перебувала за кермом. Недобачивши пішохода, вона різко загальмувала, через що ОСОБА_1 почав на неї кричати, на що ОСОБА_2 образилась, доїхала до місця де на її погляд можливо було зупинити автомобіль та залишила його.

Із відео з бодікамер працівників поліції не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в той час як до припаркованого автомобіля ОСОБА_1 під`їхав екіпаж патрульної поліції. Натомість вбачається, що невідомий чоловік по телефону повідомив працівникам поліції, що бачив як водій автомобіля, на його думку керував у нетверезому стані, проте дана особа відмовилась повідомити свої анкетні дані та надати письмові пояснення з приводу того кого і де він побачив.

Також відео відображає зазначене у поясненнях ОСОБА_1 та захисника останнього, а саме намагання працівниками поліції скласти стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за відсутність полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, а також змусити ОСОБА_1 здійснити рух на автомобілі з метою фіксації керування, зокрема за допомогою й іншого екіпажу патрульної поліції. При цьому фіксація подій постійно переривалася. Так, з відоефіксації не вбачається, у зв`язку з чим ОСОБА_1 почав рух на автомобілі, в той час як документи останнього залишились у працівників поліції, які протягом тривалого часу без причини не повертали їх ОСОБА_1 і перебували поруч із його припаркованим автомобілем, намагаючись зв`язатися із колегами, щоб останні підвезли їм вимірювальний прилад «Драгер», обмірковуючи як зумовити рух ОСОБА_1 автомобіля.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Nechiporukand Yonkalov Ukrain» ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Ramanauskas v. Lithuania»).

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «TeixeiradeCastro v. Portugal», «Ramanauskas v. Lithuania «Bannikovav. Russia» Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Згідно ст. 6 Закону України «Про національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Оцінюючи вище викладене, вважаю що саме недобросовісна поведінка працівників поліції (провокація) та погіршення самопочуття ОСОБА_1 слугувало підставою для відмови останнім від проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи на те, що останній, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції проведеного Комунальним некомерційним підприємством Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 15 від 22.04.2023 о 01.30 хв., за самозверненням ОСОБА_1 після складення працівниками поліції протоколу від 21.04.2023 о 23.20 год., тобто фактично через годину, не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У даному випадку дії працівників поліції, які складали та фіксували дані події не свідчать про дотримання національного законодавства так і Конвенцієї про захист прав людини та основоположних свобод, що не сумісно із виконанням покладених обов`язків та принципів визначених спеціальним Законом України «Про національну поліцію», і очевидні сумніви у допустимості доказів, про що зазначено вище, трактуватимуться на користь ОСОБА_1 та підтверджують його пояснення надані під часу судового процесу.

Окремо слід звернути увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, в свою чергу про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у протоколі не зазначено.

Згідно п. 7 розділу І Інстукції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»від 09.11.2015, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Зазначене свідчить про неналежну фіксацію проходження процедури освідування, тобто недотримання процедури, оскільки така фіксація обов`язково повинно бути відображена у протоколі про адміністративне правопорушення, який в свою чергу фактично є обвинувальним актом стосовно особи.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо у діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відсутні події і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене вважаю, що в судовому засіданні вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена належними та допустимим доказами, у зв`язку з чим провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 38, ч. 1 ст. 130, п. 1 ст. 247, 284-285 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена, на неї може бути внесено подання прокурора протягом десяти днів з часу її проголошення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: Цимбал І.К.