Справа №950/1301/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 33/816/381/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря Дейниченко О.М., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стегнія А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 18 липня 2022 року о 16 год. 22 хв. по вул. Сумська, м. Лебедина, керував автомобілем Daewoo Nexia державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки т/з проводився за допомогою спеціального механічного приладу Alcotest Drager 6820. Відповідно до тесту №1433, результат огляду 2,34 проміле (позитивний), чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що постанова незаконна, оскільки, судом при розгляді даної справи були допущені порушення вимог норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду та стан сп`яніння, оскільки, в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує належний стан технічного засобу Газоаналізатору «Alcotest Drager 6820», за допомогою якого, було проведено зазначений огляд, а з наявного в матеріалах свідоцтва № 12-01/3298 від 01.07.2020 року, як вказує апелянт, на дату проведення огляду (18.07.2022) таке свідоцтво про повірку технічного засобу Газоаналізатору «Alcotest Drager 6820 на його думку є не дійсним.

Крім того, апелянт вказує, що судом не враховано те, що не є допустимим доказом відеозапис, долучений до матеріалів справи, так як в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у не в автоматичному режимі, № 1395, даний відеозапис не оформлений у протоколі належним чином, як доказ, оскільки у ньому не вказано жодних відомості про технічний засіб, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на правову позицію, зазначену у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 592/5576/17, який зауважив, що у разі відсутності посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана копія відеозапису з нагрудної камери інспектора не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що матеріали на оптичному диску, доданому до справи, підпадають під визначення електронного доказу. Отже, копія зазначеного доказу має бути засвідчена електронним цифровим підписом або має бути надана суду в оригіналі, що також передбачає наявність на ньому ознак цифрового підпису автора.

Зі змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Отже, на думку апелянта, наданий суду відеозапис з камери поліцейського не є допустимим доказом.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що оскільки наданий суду відеозапис не містить безперервного запису від самого початку контакту з водієм до закінчення складання протоколу, як того вимагають вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026, затвердженої 18.12.2018 то такий доказ на його думку не є належним.

Апелянт вказує і на те, що поліцейські, всупереч ст. 266 КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ігноруючи його вимогу про проведення повторного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, порушили його права, і не забезпечили йому такий огляд, хоча зобов`язанні були це зробити не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду і даний факт не є спростованим. Зазначає, що з результатом огляду він не погоджувався із самого початку, та в послідуючому, перед складанням та під час складання протоколу просив забезпечити йому проведення огляду на стан сп`яніння в Лебединській ЦРЛ.

Крім цього, апелянт зазначає про таке порушення, як не встановлення судом дійсного місця правопорушення, у вчиненні якого суд першої інстанції визнав його винуватим та який встановив, що воно скоєно начебто по вул. Вокзальна м. Лебедин, тоді, як згідно протоколу про адміністративне правопорушення його місцем є провулок Верстатників м. Лебедин, що на думку апелянта, вчергове підтверджує невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на приписи ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, які ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Вислухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стегнія А.М., який вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 315433 від 18 липня 2022 року (а.с. 3),

- чеком Алкотестер Драгер 6820 з результатом 2,34 проміле (а.с. 2),

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з результатом - 2,34 проміле, з яким, ОСОБА_1 погодився, що підтверджується власним підписом останнього (а.с. 4),

- диском з відеозаписом правопорушення (а.с. 7).

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі, дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. «а» ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Щодо доводів апелянта про порушення працівниками поліції процедури огляду та стан сп`яніння, відсутність документу, що підтверджує належний стан технічного засобу Газоаналізатору «Alcotest Drager 6820», за допомогою якого, було проведено зазначений огляд на місці зупинки транспортного засобу, та недійсність наявного в матеріалах справи свідоцтва про повірку зазначеного технічного засобу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 працівниками поліції проводився на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager «Alcotest 6820», з результатом 2,34 проміле (позитивний) останній ознайомився, що свідчить про наявність відповідних підписів у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, жодних зауважень від ОСОБА_1 з приводу проведення працівниками поліції вказаного огляду не було, доказів оскарження дій працівників поліції суду не надано.

Доводи апелянта про те, що наявне в матеріалах справи свідоцтво про повірку технічного засобу Газоаналізатору «Alcotest Drager 6820» № 12-01/3298 від 01.07.2020 року на дату проведення огляду (18.07.2022) є не дійсним, а суд першої інстанції у своїй постанові зазначив, що вказане свідоцтво видане 07 липня 2023 року, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з роздруківки газоаналізатора Drager «Alcotest 6820» № ARNA - 0359 (а.с.2) вбачається, що останнє калібрування даного приладу було здійснено 07 липня 2022 року, тобто, даний прилад є чинним.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.29) газоаналізатор Drager «Alcotest 6820 зав. № ARNA -0359 чинний до 07 липня 2023 року, а тому, доводи ОСОБА_1 з приводу того, що його огляд на стан сп`яніння проведено приладом, який відповідно до закону не пройшов необхідну повірку є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що Постановою КМ України №412 від 05.04.2022 року постановлено, що установити, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавці регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Доводи апелянта про те, що відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, зважаючи на ту обставину, що у вказаному протоколі не вказано жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснювалося фіксування та ким саме із присутніх на місці події поліцейських, і зі змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, апелянтом не надано апеляційному суду доказів оскарження дій працівників поліції і таке твердження не спростовує факту вчинення правопорушення, в даному випадку, керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, яке підтверджено, втому числі, результатом Алкотестер «Драгер 6820» результат позитивний 2,34 ‰ проміле, з яким ОСОБА_1 хоч і не погодився, при цьому, підтвердив вживання алкоголю у великій кількості напередодні.

Аргументи апелянта про не засвідчення доданого до протоколу відеозапису електронним цифровим підписом апеляційний суд також оцінює критично, оскільки, вказане засвідчення не передбачене чинним КУпАП, зокрема, ст. 266 (аналогічно, як і КПК України), а Кодексом адміністративного судочинства встановлено порядок здійснення судочинства іншої юрисдикції. Крім того, відсутність засвідчення електронним цифровим підписом відеозапису не спростовує відображені на ньому події.

Доводи апелянта, про те, що поліцейські, всупереч ст. 266 КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», проігнорували його вимогу про проведення повторного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, порушили його права, і не забезпечили йому такий огляд, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними виходячи з такого.

Так, процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан алкогольного сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

При цьому необхідно зауважити, що положеннями чинного законодавства України про адміністративні правопорушення не вимагається першочергове (попереднє, первинне) проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння спочатку на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, а вже потім, залежно від ситуації, проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Із дослідженого в ході підготовки до апеляційного розгляду відеозапису, який узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 6820, відповідно до якого результат тесту - 2,34 проміле, при цьому, на проходженні повторного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі останній не наполягав.

Доводи апелянта про те що долучений до протоколу відеозапис отримано з порушенням поліцейськими вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних прикладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 р., апеляційний суд вважає необґрунтованими, та такими що знайшли свого підтвердженнями, оскільки вказаний відеозапис, не є порушенням відповідно до вказаної Інструкції № 1026, на якому зафіксовано відеофіксація вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за виявленням якого було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, який в подальшому, разом з матеріалами було направлено для розгляду до Лебединського районного суду Сумської області. Доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, стосовно невірного зазначення у оскаржуваній постанові місця скоєння адміністративного правопорушення, не спростовують самого факту скоєння адміністративного правопорушення, вчиняючи особистий підпис в протоколі, відповідно до змісту якого останньому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, будь-якого зауваження, щодо неправильності зазначення місця скоєння правопорушення ОСОБА_1 не виклав. Тому, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя апеляційного суду вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги ст.ст. 33-35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.