П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/121/23

Номер провадження 3/184/63/23

24 травня 2023 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томаш В.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Відділення поліції №2 Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області про притягнення:

? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, який мешкає: АДРЕСА_1 ,

до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 315214, 08.01.2023 року о 16 годині 15 хвилин по вул. І.Малки в м. Покров Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2108 н/з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат огляду становить 1,46 проміль, чим своїми діями порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №315214 від 08.01.2023 року за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що за кермом авто був не він, а його знайомий, була і ОСОБА_2 08.01.2023р. він зустрівся зі знайомою ОСОБА_3 біля АТБ, вона сіла до нього в авто і вони поїхали, доїхали до балки, закінчився бензин, зупинилися, за кермом був його знайомий, який пішов за бензином. Він разом з ОСОБА_4 залишився біля авто. Приїхали працівники поліції, запропонували йому пройти мед огляд на стан сп`яніння, він погодився, тому що авто не керував, тому як був випивший і знаходився весь час на пасажирському сидінні. Склали протокол і уїхали. Незабаром повернувся знайомий, який був водієм авто, залив бензин і вони поїхали далі. Авто не належить йому. Він вживав спиртне, але не керував авто, пояснення він не читав. З протоколом він не згоден, просить його не наказувати, тому що його вини немає.

В судовому засіданні захисник адвокат Шаврова Н.М. просить провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, надав з цього приводу письмове клопотання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надала покази, згідно яких повідомила, що 08.01.2023 р. вона зустрілася з ОСОБА_1 та його знайомим біля АТБ, вони побалакали, вона сіла до нього в авто і вони поїхали, ОСОБА_5 був на пасажирському сидінні, його знайомий за кермом автомобіля, доїхали до балки перед пос. Гірняк, закінчився бензин, зупинилися, знайомий ОСОБА_5 пішов за бензином на заправку, ОСОБА_1 залишився біля авто. Приїхали працівники поліції, розмовляли з ОСОБА_1 , який був випивший. Коли приїхала поліція, авто стояло. Коли поїхала поліція, повернувся водій авто, залив бензин і вони поїхали далі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №315214 від 08.01.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_1 , роздруківку газоаналізатора «Драгер» Alcotest №6810 прилад ARBH-0633 за №788 від 08.01.2023 року, матеріали відеозапису на DVD диску, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 не підтверджується матеріалами справи та в його діях не вбачається подія і склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, суддею встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

У відповідності до ст.130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом досліджено матеріали справи, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №315214 від 08.01.2023 року, в якому викладені обставини вчинення правопорушення;

- роздруківку газоаналізатора «Драгер» Alcotesт №6810 прилад ARBH-0633 за №788 від 08.01.2023 року;

- письмове пояснення порушника ОСОБА_1 , в якому він підтвердив факт вчинення ним адміністративного правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.01.2023 року;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів газоаналізатора «Драгер» Alcotesт №6810 прилад ARBH-0633 за №788 від 08.01.2023 року;

- рапорт поліцейського СРПП ВП№2 НРУП ГУНП в Дніпропетровській області ст. сержанта поліції Курочкіна Є.В.;

- DVD диск з нагрудної камери поліцейського від 08.01.2023 року.

Відповідно до вимог ст.ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи. Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується і стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Також слід зазначити, що як слідує з рішення ВС/КАС у справі №524/5741/16-а від 20.05.2020 року рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Дніпровський апеляційний суд також в постанові від 12.01.2023 року у справі №184/541/22 (суддя Свіягіна І.М.) зазначив наступне: «Посилання місцевого суду на те, що факт переміщення на своєму автомобілі підтверджений в судовому засіданні особисто ОСОБА 1 до уваги не береться, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім, доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інші у належних доказів».

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу не підтверджується жодним доказом окрім його письмових пояснень, складених працівником поліції зміст яких ОСОБА_1 не підтверджує.

Досліджені судом докази свідчать про те, що відсутні беззаперечні докази факту безпосереднього керуванням ОСОБА_1 автомобілем, а наданий суду диск з бодікамери поліцейського не дає однозначної відповіді на питання.

Використання відеозаписів з відео реєстратора та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) поліцейських передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100.

Відповідно запису на диску, який наявний в матеріалах справи, на ньому зафіксовані лише дії працівника поліції та ОСОБА_1 під час проходження ним огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння.

Після перегляду відеозапису встановлено, що на ньому не зафіксовані жодних відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Початок запису з відеокамери поліцейського не фіксує те, що транспортний засіб ВАЗ 2108, що належить ОСОБА_1 , нібито знаходився в рухомому стані.

Дані відеозапису не доводять того, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом.

Відео записом з боді камери поліцейського зафіксована лише процедура проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, з якої вбачається, що вона не була завершена. Вона була проведена з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/7353.

Згідно відео запису з камери поліцейського запис починається 08.01.2023 року о 16 годині 38 хвилин. Разом з тим згідно протоколу про адміністративні правопорушення працівники поліції зупинили ОСОБА_1 за керуванням транспортного засобу 08.01.2023 року о 16 годині 15 хвилин. Тобто протягом 23 хвилин з моменту нібито зупинки транспортного засобу запис з боді камери поліцейського відсутній.

Вказаний факт підтверджує пояснення ОСОБА_1 відносно того, що протягом більше 20 хвилин він намагався переконати поліцейських відносно того, що він не керував транспортним засобом.

Також цей факт свідчить про порушення поліцейськими Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, відповідно до якої запис повинен здійснюватися з початку виконання поліцейськими службових обов`язків і до їх завершення. Разом з тим, згідно зазначеного відео запису з боді камери поліцейського запис триває протягом тільки трьох хвилин.

Згідно відео запису, поліцейські не роз`яснюють ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, у тому числі і право на захист, а навпаки їх порушують. Згідно відео запису о 16 годині 38 хвилин ОСОБА_1 запитує: «Можно один звонок?» і отримає відповідь «Нет». В подальшому о 16 год. 41 хв. після отримання результату тесту ОСОБА_1 запитує: «Що робимо ?» і відразу отримує відповідь: «Складаємо протокол». На цьому відеозапис з боді камери поліцейського закінчується. Таким чином, зазначений відео запис фіксує незавершену процедуру огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, що передбачена ст. 266 КУпАп та Інструкцією.

Статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного або наркотично сп`яніння та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на зазначений стан.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони за ст. 130 КУпАП є саме керування особою транспортним засобом, при цьому не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала транспортним засобом.

Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ним, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Згідно правової позиції викладеної ВСКАСу справі №216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 року вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій .

Що стосується направлення на огляд водія транспортного засобу, наявність в матеріалах справи направлення водія на стан алкогольне с сп`яніння свідчить про той факт, що особа, на яку був складений протокол про адміністративне правопорушення, не була згодна з результатом отриманого тесту. Зазначена правова позиція неодноразово була викладена в постанові Дніпровського апеляційного суду.

Також Дніпровський апеляційний суд в постанові у справі №215/8060/21 зазначив наступне: «Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не можна визнати належним доказом, оскільки підпису або відмітки про видачу водію цього направлення в матеріалах справи немає».

Крім того, за положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП на поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України покладено обов`язок по відстороненню від керування транспортним засобом осіб, які ними керують щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вимог коментованої норми закону щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, незважаючи на те, що у винуватість ОСОБА_1 ставиться керування транспортним засобом і стані алкогольного сп`яніння.

Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, в здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

З відеозапису не вбачається що мало місце відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Фактично ОСОБА_1 після складання протоколу був залишений його транспортний засіб з ключами від нього і він мав можливість цим скористатися.

Оскільки матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передач керування іншій уповноваженій особі, викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, та його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

За таких обставин, суд, враховуючи досліджені докази, пояснення свідка ОСОБА_2 та відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування, судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилав правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи, мають бути витлумачені на користь останнього. Його вина у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява №25), який застосовується при оцінці доказів.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовував при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява №25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р., неодноразово вказує що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Слід зазначити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суди суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч. 1, 221, 276, 279, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш