Справа № 557/172/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Тишкун П.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з надійшли з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172151 від 30.01.2023 року:

30.01.2023 року о 10 год. 38 хв. на а/д Тучин-Річиця 21 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager № 6810», що підтверджується тестом №4971 від 20.01.2023 року, результат огляду становить 1,51 ‰. Порушення зафіксовано на відеопристрій ВК 2027. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. 24.04.2023 року на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_1 щодо обставин справи.

Захисник особи, яка притягається до відповідальності - адвокат Царенко А.А. в судовому засіданні просив провадження у справі про притягнення його підзахисного до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у його діях. Посилається на те, що хоча ОСОБА_1 і перебував в автомобілі за вказаних у протоколі обставин та результат його огляду на стан сп`яніння 1,51 проміле, але він не керував транспортним засобом, тобто на момент освідування не виконував функції водія, що виключає притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172151, 30.01.2023 року о 10 год. 38 хв. на а/д Тучин-Річиця 21 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager № 6810», що підтверджується тестом №4971 від 20.01.2023 року, результат огляду становить 1,51 ‰. Порушення зафіксовано на відеопристрій ВК 2027. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху.

Даний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 будь-яких зауважень щодо змісту протоколу не мав, клопотань не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

Дій працівників поліції щодо складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не оскаржував.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пп «а» п 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 у поданих ним письмових поясненнях заперечує свою винуватість у порушенні даного пункту ПДР посилаючись на те, що транспортним засобом він не керував, а лише перебував у салоні автомобіля.

Доказами, які беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_1 у порушення вимог пп «а» п.2.9 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення, є:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №172151 від 30.01.2023;

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 з результатом огляду погодився;

- тест на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6810» №4971, яким встановлено, що 30.01.2023 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, з результатом огляду 1,51 проміле,

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.01.2023 року;

- зобов`язання про відсторонення від керування порушника транспортним засобом, згідно якого ОСОБА_1 30.01.2023 року відсторонено від керування транспортними засобами протягом 24 год. і яке він підписав;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №722949 від 30.01.2023 року про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 5 ст.121.ч 2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172151 від 30.01.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результати огляду свідчили про стан сп`яніння і з таким результатом він погодився, не заперечував, що керував автомобілем та підтвердив, що вживав алкогольні напої вночі напередодні, під час святкування дня народження. Від пропозиції поліцейського пройти огляд у медичному закладі відмовився.

Що стосується посилання особи, яка притягується до відповідальності та її захисника на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, автомобіль перебував на узбіччі дороги і він лише перебував у салоні, то суд критично ставиться до цих тверджень, оскільки вони були спростовані в ході перегляду відеозапису події та заперечуються іншими наявними у справі доказами.

Суд виходить з того, що закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК, який з огляду на відсутність достатнього регулювання процедури оцінки доказів у КУпАП, за аналогією застосовується судами при вирішення справ про адміністративні правопорушення, визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення правопорушення конкретною особою.

Як вбачається з досліджених доказів, у адміністративних матеріалах дійсно відсутні відеодокази на підтвердження того, що транспортний засіб із ОСОБА_1 за кермом на момент, коли до нього підійшли працівники поліції, перебував у русі. Однак скоєння цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 суд встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин справи та висунутої на свій захист версії особи яка притягається до відповідальності та її захисника, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версія ОСОБА_1 та його захисника, висунута ними на захист, була проаналізована судом і визнана неспроможною.

Зокрема, як установив суд, 30.01.2023, під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 , вони виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, такі як запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та різка зміна шкірного покриву обличчя і запропонували йому пройти медичний огляд на виявлення стану сп`яніння на місці та у медичному закладі, на що той погодився. При цьому ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, який стояв на обочині та не заперечував факту керування ним транспортним засобом, намагався пояснити, звідки він приїхав та куди їде.

Суд наголошує, що відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху (якими є в тому числі і водії) зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

З огляду на викладене, враховуючи сукупність встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП було вчинено, а ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні цього правопорушення, а його заперечення є лише спробою уникнути відповідальності за вчинене порушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд враховує, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, та приходить до висновку про застосування стягнення в межах санкції цієї статті, що відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, та є достатнім і необхідним для виховання особи, запобігання новим проступкам.

Відповідно до ст. 401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі наведеного ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи про адміністративне правопорушення в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість ) гривень 80 коп. на рахунок №UА0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя П.В.Тишкун