н/п 3/490/3425/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/7567/23
П О С Т А Н О В А

30.10.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, згідно протоколу мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали протоколу серії ААД №070469, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Згідно протоколу, 29.07.2023р. близько 15:28 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "MERCEDES-BENZ Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по Одеському шосе в районі буд. №93 та в порушення п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху України не мав права керування транспортними засобами. Оскільки ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП згідно постанови серії ААД №083247 від 07.06.2022р., таким чином дане правопорушення вчинено повторно протягом року, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв чи письмових заперечень безпосередньо від нього на адресу суду не надходило. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З огляду на вказані обставини, та те що ОСОБА_1 було відомо про обставини складення адміністративного протоколу та про його розгляд судом, однак засвідчувати особистим підписом відмовився, таким чином повинен був цікавитись ходом розгляду справу, об`єктивно мав для цього можливості, чим не скористався. За такого суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до протоколів, приходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААД №070469 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.1«а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт "а" пункту 2.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.

Згідно частини 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 126 КУпАП.

Так, відповідно до частини 5 цієї статті КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Судом встановлено, що у якості підтвердження такої кваліфікуючої ознаки як повторність працівниками поліції у протоколі вказано постанову серії ААД №083247 від 07.06.2022р., складеної щодо ОСОБА_1 за порушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, однак до матеріалів справи вказану постанову додано не було.

Інших об`єктивних доказів у якості підтвердження такої кваліфікуючої ознаки як повторність у ОСОБА_1 не встановлено, а за такого вважаю що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та провадження щодо нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП - закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.