Справа № 305/2117/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бобрушко Л.Ю.,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.185-10 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, в розмірі 50 (п?ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду, - 14 вересня 2023 року, близько 07 год. 20 хв., у контрольованим прикордонному районі прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 364 прикордонного знаку, залізнична станція н.п. Рахів (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який не виконав неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Прикордонний патруль» пред`явити документи, що посвідчують особу (обов`язок пред`явлення таких документів встановлений п.10 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 №1147, контроль за додержанням, прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі відповідно до п. 5 цього Положення здійснює Державна прикордонна служба України) чим порушив п. 11 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 №1147, контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі відповідно до п. 5 цього Положення здійснює Державна прикордонна служба України), в грубій формі висловлював невдоволення до складу прикордонного наряду та вдавався до втечі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 ст 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», а саме здійснив злісну непокору законному розпорядженню, вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків пов`язаних і охороною державного кордону України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судута закрити провадження за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права , а висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що ніяку злісну непокору не вчиняв і автор протоколу не надав жодних доказів з цього приводу, а суд першої інстанції не врахував той факт, що він надав посвідчення особи, тобто посвідчення водія при першій же вимозі працівниками прикордонної служби.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бобрушко Л.Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи, які викладені у ній, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вказаних вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримано не було.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст.255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185-10 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Державної прикордонної служби України.

В той же час, в матеріалах справи відсутні дані про те, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, мала на це право, що вона на момент вчинення щодо неї неправомірних дій виконувала службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону.

Частина 1 ст.185-10 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Розпорядження та вимоги, які зазначені в диспозиції статті осіб, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитись в їх компетенції.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторних законних вимог чи розпоряджень військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ними службових обов`язків, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону. Тобто слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

У матеріалах справи немає даних про те, що працівники прикордонної служби знаходилися під час виконання службових обов`язків і їх дії по затриманню ОСОБА_1 були законними.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №004443 від 15 вересня 2023 року, ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законному розпорядженню, вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків пов`язаних і охороною державного кордону України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

В даному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що від дачі пояснень та від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків, але пояснення цих осіб, які можуть підтвердити цей факт до справи не приєднані.

Даних про те, хто приймав участь в затриманні і кого саме та при яких обставинах в справі немає. Пояснення осіб, які приймали участь в затриманні до справи також не приєднані.

Отже вимоги ст.245 КУпАП про всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, не виконані.

Крім того, в поясненнях курсового офіцера факультету безпеки державного кордону капітана ОСОБА_2 зазначено, що під час перевірки документів у пасажирів з прибуттям потяга сполученням «Київ-Рахів» було виявлено одного громадянина України, котрий після виходу із потяга почав швидкий рух та уникав перевірки документів. Після чого дану особу було зупинено та було вказано пред`явити документи, що посвідчують особу, на що останній відмовився, після цього його було затримано та доставлено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В). В ході проведення фільтраційно-перевірочних заходів, було встановлено особу громадянина ОСОБА_1 і що вказаний громадянин прибув у н.п. Рахів з метою підйому на вершину та подальшого потрапляння до Румунії для працевлаштування в одній з країн Європейського Союзу, про що свідчать маршрути руху у додатку «Google Maps».

Однак, в матеріалах справи докази, які б прямо вказували що ОСОБА_1 прибув у н.п. Рахів з метою підйому на вершину та подальшого потрапляння до Румунії для працевлаштування в одній з країн Європейського Союзу, про що свідчать маршрути руху у додатку «Google Maps» - відсутні.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, слідує. що дійсно 14.09.2023 року о 7 годині 2 хвилини він зійшов з потягу на ЖД вокзалі в місті Рахів Закарпатської області, та до нього підійшли дві людини, а пізніше ще одна людина, які представились прикордонниками і на вимогу ОСОБА_1 пред`явити посвідчення, вони спочатку відмовилися, а потім швидко показали якесь посвідчення, яке він не встиг побачити та прочитати. Після чого, при першій же їх вимозі, ОСОБА_1 надав їм документ, який посвідчує особу посвідчення водія.

Отже, апеляційним судом не встановлено доказів, фактів в чому саме проявилася злісність непокори, оскільки ОСОБА_1 пред`явив при першій вимозі документ, що посвідчує його особу.

За таких обставин, всі перераховані вище доводи, у своїй сукупності, дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення, який було складено працівником Державної прикордонної служби України, не підтверджено належними доказами.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст.9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

А тому, посилання ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про

адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП за наведених в протоколі обставин.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи, і таких не було здобуто в ході апеляційного розгляду, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.185-10 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага