КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 372/2638/23 Апеляційне провадження № 33/824/4499/2023Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко М.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року, якою визнано винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, вбачається що, 03.06.2023 близько 10 год. 00 хв. на 19 км автодороги Р-01, водій ОСОБА_1 , здійснював господарську діяльність по перевезенню пасажирів на автомобілі марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , з фішкою «Таксі», без отримання ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.06.2023 визнано ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 грн. з конфіскацією транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 . (а.с. 15-19).

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що складений поліцейськими адміністративний протокол базується виключно на припущеннях, а судовим рішенням притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за відсутності на те достатніх доказів вини останнього. На думку ОСОБА_1 , надані поліцейськими докази, такі як протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 429013 від 03.06.2023 та відеозапис із місця події, недостатньо для підтвердження його вини у адміністративному правопорушенні за ч. 1 ст. 164 КУпАП. (а.с. 26-45).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 було заявлено відвід судді Нежурі В.А. з підстав недопущення його представника до участі в судовому засідання.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2023 заявлений відвід ОСОБА_1 було залишено без задоволення, за відсутності обставин, що викликають сумнів щодо упередженості судді під час розгляду даної справи (а.с. 61-62).

У судове засідання, призначене після вирішення питання щодо заявленого відводу, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений про розгляду справи належним чином. Заяв/клопотань із зазначенням причин поважності неявки подано не було.

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та наявні підстави для конфіскації транспортного засобу.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 429013, в якому зазначено, що 03.06.2023 близько 10 год. 00 хв. на 19 км автодороги Р-01, ОСОБА_1 , здійснював господарську діяльність по перевезенню пасажирів на автомобілі марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , з фішкою «Таксі», без отримання ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від підпису та надання пояснень відмовився.

До протоколу було долучено фотокопію транспортного засобу, копію посвідчення водія, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції (а.с. 5).

Крім цього, обставини вчинення даного адміністративного правопорушення працівниками поліції, відповідно до вимог закону, були зафіксовані на боді-камеру, дані з якої були долучені до матеріалів даної справи, на якому задокументовано подію від 03.06.2023, зокрема, перевезення водієм пасажирки без відповідної ліцензії.

Згідно до вимог статей 245, 252 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Докази, на основі який встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, цей орган оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 429013 від 03.06.2023 працівниками поліції зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Переглядаючи відеозапис з нагрудної камери, апеляційний суд вважає, що відомостей, які б спростовували викладені в протоколі обставини, зафіксовані на відео, та свідчили б про правомірність дій ОСОБА_1 не ввбачається. Обставин для закриття провадження у справі з реабілітуючих підстав не встановлено.

Оскільки, зупинка транспортного засобу була викликана порушенням ПДР України, після неодноразових вимог працівників поліції ОСОБА_1 тривалий час ухилявся від участі у складенні протоколів, врешті відмовився від надання письмових пояснень і підписання протоколу, його усні пояснення аналогічні до наданих в суді пояснень і суперечать дійсним обставинам. Із відеозапису вбачається, що дійсно на даху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було прикріплено фірмову фішку служби таксі із назвою і характерними позначками таксі, у салоні автомобіля перебувала пасажирка, яка під час складення протоколу вийшла із автомобіля і пішла до автобусної зупинки, усно пояснила працівнику поліції, що за послуги таксі повинна була сплатити водію 200 гривень, маршрут між ними було узгоджено.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП.

Розглядаючи дану справу, суд апеляційної інстанції виходить з того, що норма ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до положень п.п. 5, 6 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Пунктом 24 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає, зокрема, і перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Між тим, адміністративним правопорушенням відповідно до вимог ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об`єктивною стороною правопорушення.

Відповідно до ст. 2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю у ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст. 14 ГК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Частиною 12 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення та державна реєстрація відповідно до вимог діючого законодавства, чого ОСОБА_1 пред`явлено не було під час перевірки 03.06.2023.

Отже, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені в їх сукупності та у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, за таких обставин, апеляційний суд доходить переконання, що винна ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП повністю доведена, а кваліфікація його дій працівниками поліції є правильною.

Однак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для накладення додаткового стягнення у виді конфіскації знарядь виробництва - автомобіля, є помилковим.

Оскільки, ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З врахуванням обставин вчинення правопорушення, даних про особу ОСОБА_1 , відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а також, враховуючи мету адміністративного стягнення, апеляційний суд доходить переконання, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 164 КУпАП у вигляді штрафу є достатньою виховною мірою, тому, застосування додаткової міри стягнення - конфіскації, стане надмірним тягарем для власника.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Таким чином, постанову Обухівського районного суду Київської області від 29.06.2023 слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з постанови Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року, якою визнано винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, рішення суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.А. Нежура