ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 Справа №607/22159/23

провадження № 3/607/9165/2023

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., розглянувши матеріали, що надійшли від Тернопільського РУП відділення поліції №4 (м.Збараж) ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , тимчасово непрацюючого,

за ознаками правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №980398 від 07 листопада2023 року, 07 листопада 2023 року о 08 год. 30 хв., ОСОБА_1 за місцем спільного проживання: АДРЕСА_1 , в одній із кімнат житлового будинку вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , в ході якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №038481 від 07 листопада 2023 року, 06 листопада 2023 року о 21 год. 00 хв., ОСОБА_1 за місцем спільного проживання: АДРЕСА_3 , в одній із кімнат житлового будинку, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , в ході якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Приймаючи до уваги факт, що в провадженні судді знаходиться дві справи №607/22159/23 (провадження 3/607/9165/2023) та №607/22161/23 (провадження 3/607/9167/2023) про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які кваліфікуються за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю, що відповідно ст. 36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження та їм слід присвоїти номер справи №607/22159/23 (провадження 3/607/9155/2023).

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, свою вину у вчиненні правопорушень визнав та щиро кається, зазначив, що більше подібного допускати не буде та просив не накладати на нього адміністративне стягнення, оскільки дружина його пробачила та вони помирилися.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку:

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Тобто, з об`єктивної сторони дане правопорушення характеризується вчиненням будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанням термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений а з суб`єктивної умисною виною.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Таким чином, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне та фізичне домашнє насильство обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного та фізичного стану постраждалої особи, перелічені у пунктах 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Окрім власного визнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-відомостями зазначеними у протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАВ №980398 від 07 листопада 2023 року, ВАД №038481 від 07 листопада 2023 року;

-протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 від 07 листопада 2023 року

-поясненнями ОСОБА_1 від 07 листопада 2023 року;

-поясненнями ОСОБА_2 від 07 листопада 2023 року;

За вказаних обставин приходжу до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного та фізичного характеру (образи, удари тощо), внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілих, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд звертає увагу на вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Зокрема при прийняті рішення суд враховує, обставини, за яких вчинено правопорушення, а також те, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за вказані дії, вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а тому доходить висновку, що вказане правопорушення не являє великої суспільної небезпеки і є малозначимим.

При цьому обставин, що обтяжують відповідальність, згідно зі ст. 35 КУпАП, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За змістом ст. 284 КУпАП встановлено, що при оголошенні усного зауваження по справі про адміністративне правопорушення, виноситься постанова про закриття справи.

З урахуванням обставин вчиненого правопорушення, оцінивши подані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи всі обставини справи, приймаючи до уваги характеризуючі дані ОСОБА_1 , який вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а також є підстави вважати, що він не буде допускати подібного надалі, вважаю за можливе застосувати до останнього ст. 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.22,33, ст.36, ч.1 ст.173-2,247,283,284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 №607/22159/23 (провадження 3/607/9165/2023) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та №607/22161/23 (провадження 3/607/9167/2023) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам номер №607/22159/23 (провадження 3/607/9165/2023).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяН. Р. Кунець