Провадження № 33/824/4942/2023 Доповідач - Миколюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

представника потерпілої - Довганич О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Довганич О.О. на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 даного Кодексу.

Згідно з постановою суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.08.2023 серії ВАВ №271004 ОСОБА_1 15.08.2023 о 17-45 год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини.

Не погоджуючись з постановою суду, представником потерпілої ОСОБА_1 - адвокатом Довганич О.О. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 560,80 грн. на користь потерпілої ОСОБА_1 .

Свої вимоги щодо поновлення строку апелянт обґрунтовує тим, що потерпіла дізналась про наявність судового рішення із Єдиного державного реєстру судових рішень тільки 04.10.2023. Потерпілій та її представнику не було відомо про складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд даних матеріалів судом. З огляду на вказані обставини, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, виходячи з норм ч.1 ст.173-2 КУпАП, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», п. b ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явища, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства у формі психологічного насилля, а тому зробив висновок, що наявний конфлікт між бувшим подружжя, який не є різновидом гендерно-обумовленого насилля.

Однак такий висновок є помилковим, оскільки існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 щодо потерпілої, які він вчинив 15.08.2023 діями та актами насилля, які вчинялись до потерпілої 23.11.2022, 02.12.2022, 07.12.2022, 15.01.2023, 18.04.2023, 09.06.2023, 30.06.2023. 07.08.2023. З огляду на неодноразове сексуальне насилля щодо потерпілої ОСОБА_1 , систематичне перебування біля помешкання потерпілої, намагання туди проникнути з різних приводів, в тому числі із застосуванням фізичної сили, що мають чіткі ознаки маніпулятивного впливу на потерпілу, який сам по собі є психологічним насиллям, то безсумнівно такі дії чоловіка змусили потерпілу боятися за свою безпеку, що і спричинило систематичні звернення до правоохоронних органів за захистом.

В ситуації, що склалася між подружжям ОСОБА_3 15.08.2023 відсутні ознаки конфлікту, що виражаються в наявності непорозуміння щодо спільних цілей та інтересів подружжя, його випадковість, рівність сил між ними в цій ситуації та здатність кожного з подружжя однаково впливати на процес конфлікту. Навпаки, дії ОСОБА_1 мають перевагу над діями потерпілої, так, як всі її звернення до правоохоронців не привели до дієвого результату, а дії кривдника призвели до негативних емоційних реакцій у потерпілої, самоствердження кривдника та впевненість в безкарності.

На думку апелянта, ситуація, що виникла 15.08.2023 о 17-45 між подружжям ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , має всі ознаки психологічного насильства.

Потерпіла постійно проживає за даною адресою в квартирі №25 , проживала там до укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Дана квартира належить на праві власності бабусі потерпілої. ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та у нього відсутні будь-які об`єктивні підстави перебувати біля будинку проживання потерпілої, окрім умислу викликати у неї негативний емоційний стан.

Появі ОСОБА_1 15.08.2023 біля помешкання потерпілої передує сексуальне насильство, фізичне та психологічне насилля над потерпілою, що стало підставою звернення за захистом до правоохоронного органу в січні 2023 року.

Також апелянт вказує, що про умисел викликати у потерпілої страх, вказує і та обставина, що ОСОБА_1 15.08.2023 о 17-45 год. перед потерпілою в присутності поліцейських вів себе зухвало та вимагав обшукати його, мотивуючи це тим, що він має з собою ніж, запальничку, газовий балончик та має намір скористатися ними проти потерпілої, наприклад за допомогою балончика припинити спротив потерпілої та підпалити їй волосся.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої та її представника на підтримку поданої апеляційної скарги, ОСОБА_1 , який заперечувати проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 11 вересня 2023 року, а апеляційна скарга на неї подана представником потерпілої 11 жовтня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що представнику потерпілої слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи відбувся без її участі, докази про повідомлення її чи потерпілої про дату та час судового розгляду в матеріалах справи відсутні, також відсутні докази направлення їм копії оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2023 року серії ВАВ №271004, 15 серпня 2023 року о 17-45 год., за адресою: АДРЕСА_2 , біля першого під`їзду, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме: душевних хвилювань, бо постійно тисне на неї.

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 15.08.2023 прийшов до потерпілої, щоб дізнатися чи їх розлучили. Коли він побачив колишню дружину, то не підходив до неї, а підійшов коли вже приїхали працівники поліції.

Потерпіла ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях, а також в суді апеляційної інстанції пояснила, що 15.08.2023 близько 17-45 год. за адресою: АДРЕСА_2 , не доходячи до будинку, зустріла свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який на її думку, переслідує її, часто сидить під під`їздом, намагається спровокувати конфлікт, емоційно тисне на неї, чим завдає душевного хвилювання. Раніше з його боку були прояви психологічного та фізичного насильства. Зазначила, що викликала поліцію, як тільки побачила ОСОБА_1 .

Аналіз вказаних пояснень дозволяє дійти висновку, що дійсно між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_2 виникають сварки.

Однак при цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які об`єктивні докази того, що 15 серпня 2023 року ОСОБА_1 вчинено психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , зокрема висловлено в її бік образи чи погрози, або інші дії, які б спричинили шкоду її психічному здоров`ю, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе тощо, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Посилання представника потерпілої на те, що судом не було враховано попередню поведінку ОСОБА_1 , а також той факт, що ним вчинялося сексуальне насильство щодо потерпілої, не заслуговують на уваги, адже вказані дії ОСОБА_1 не є предметом розгляду у даній справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи під час розгляду справи і надавши їм правову оцінку, вірно прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити представнику потерпілої ОСОБА_2 - адвокату Довганич О.О. строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Довганич О.О. - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Миколюк