ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/599/23

16 травня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, посвідчення водія НОМЕР_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2023 року о 08:37 год, на 127 кілометрі +700 метрів автодороги Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції складено протокол серії ДПР18 №123618 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 17 лютого 2023 о 08:25 год, на 127 кілометрі +700 метрів автодороги Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Jumpy, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою державної виконавчої ОСОБА_2 Костопільського РВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 06.07.2021 №ВП 64712064 на підставі ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт правопорушення заперечив та пояснив, що він мав борг по аліментам, але даний час він його частково погасив, а про те, що його було обмеженому у праві керування транспортними засобами він не знав, оскільки жодного документу про це не отримував від будь-якої установи. Також пояснив, що на даний час діти проживають з ним, перебувають на його утриманні, оскільки мати дітей поїхала на заробітки і остання не має до нього жодних претензій щодо сплати аліментів, про що надав копію заяви ОСОБА_3 від 16.05.2023. Просить не притягувати до відповідальності, оскільки він не знав, що був обмежений у праві керування автомобілем.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов таких висновків.

Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №123618 від 17.02.2023, копію постанови державного виконавця від 06.07.2021 у виконавчому провадженні ВП №64712064 про встановлення тим/часового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, рапорт поліцейського від 17.02.2023, копію постанови серії ЕАС №6556988 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Із вказаного протоколу та рапорту вбачається, що ОСОБА_1 обмежений у праві керування транспортними засобами постановою державного виконавця від 06.07.2021 в межах виконавчого провадження ВП №64712064.

Разом з тим, доказом існування обмеження права керування транспортними засобами є відповідна постанова державного виконавця, інформація відділу ДВС про наявність актуального обмеження на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення тощо. Рапорт поліцейського не являється таким доказом.

Крім того, одним із доказів вчинення адміністративного правопорушення є відомості про те, що особа ознайомлена із постановою державного виконавця про обмеження її у праві керування транспортними засобами.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 повідомлений про встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а також, що на момент складання протоколу таке тимчасове обмеження є чинним.

Крім того, із долученої ОСОБА_1 заяви ОСОБА_3 від 16.05.2023 вбачається, що ОСОБА_1 частково сплатив борг по аліментам і остання просить не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Згідно вимог ч.1 ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Обов`язковою ознакою правопорушення передбаченого ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є умисел на вчинення вказаного проступку.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, ОСОБА_1 мав усвідомлювати протиправний характер своєї дії, передбачити шкідливі наслідки і бажати їх настання, однак досліджені судом матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 було відомо про наявність тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами станом на 17.02.2023.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За таких обставин, керуючись положеннями ч.3 ст.62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/599/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч