Номер провадження: 33/813/1837/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Зєйналової А.Ф.к., ОСОБА_1 , адвоката Шепель В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на неї стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, -

встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків передбачених ст. 38 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що 07 червня 2023 року приблизно о 15:00 год. по пр-ту Добровольського, 109 ОСОБА_1 вступила в конфлікт з ОСОБА_2 , в результаті чого ображала її нецензурною лайкою, тим самим порушивши громадський порядок, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) неможливо встановити обставини, які підлягають обов`язковому встановленню, а саме: дату, час і місце правопорушення;

2)З пояснень від 26 червня 2023 року ОСОБА_2 неможливо встановити обставини правопорушення, які підлягають обов`язковому встановленню, а саме: час і місце (оскільки вул. Курська має довжину приблизно 3 км. і у якому саме місці вул. Курської відбулось правопорушення невідомо);

3)ОСОБА_1 за станом свого здоров`я 07.06.2023 року знаходилась всю добу дома.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Шепеля В.С., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

У сенсі положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу - особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.

Безпосереднім об`єктом охорони за ст. 173 КУпАП є громадський порядок.

Для визначення поняття громадський порядок суд виходить із загальноприйнятого тлумачення цього поняття та встановленої судової практики про те, що громадський порядок - це стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною статтею, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу. До таких місць можна віднести під`їзди житлових будинків, підземні переходи, ліфти, таксофони, заклади охорони здоров`я, навчальні та освітньо-виховні заклади, дитячі майданчики, спортивні майданчики та приміщення закритих спортивних споруд, громадський транспорт; стадіони, приміщення відкритих та закритих спортивних споруд, заклади громадського харчування, приміщення закладів культури, приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; приміщення підприємств, установ та організацій всіх форм власності.

Громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Зокрема, громадським місцем є ліфт, таксофон, приміщення та територія закладів охорони здоров`я, навчальних закладів, дитячих майданчиків, спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, закладів фізичної культури і спорту, під`їзди житлових будинків, підземні переходи, транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів, приміщення закладів ресторанного господарства, об`єктів культурного призначення, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ, стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів, приміщення підприємств, установ та організацій усіх форм власності, готелів та аналогічних засобів розміщення громадян, гуртожитків, аеропортів та на вокзалів.

Таким чином, громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Разом з тим, безпосередньо дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Шепель В.С., апеляційний суд вважає, що закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП з підстав закінчення строків передбачених ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, що призвело до ухвалення незаконного рішення, з огляду на наступне.

За результатами дослідження апеляційним судом у судовому засіданні зазначених вище доказів встановлені наступні обставини.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 564322 від 17.07.2023 року вбачається, що 07.06.2023 року приблизно о 15:00 год. за адресою: пр-т Добровольського, 109 ОСОБА_1 вступила в конфлікт з ОСОБА_2 , в результаті чого нецензурно виражалась в бік останньої, тим самим порушила громадський порядок, чим вчинила правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Згідно довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЖЄО №16527 від 26.06.2023 року вбачається, що 26.06.2023 року до чергової частини ВП № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій вона просить вжити заходів до сусідки ОСОБА_1 , яка постійно принижує її, висловлюється нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою. В ході перевірки даного матеріалу було встановлено що 07.06.2023 року, о 15:00 год. ОСОБА_1 знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , вчинила конфлікт, в ході якого висловлювалась нецензурною лайкою, в адресу ОСОБА_2 , чим своїми діями порушила громадський порядок та спокій громадян. Відносно ОСОБА_1 , складено адміністративний протокол ст. 173 КУпАП.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 26.06.2023 року, вбачається, що ОСОБА_3 просить прийняти міри до її сусідки, яка проживає по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яка постійно її принижує, висловлюється у її бік нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона мешкає із своїм цивільним чоловіком та двома дітьми. 07.06.2023 року у дворі будинку по вул. Курська стався конфлікт із її сусідкою - ОСОБА_1 яка проживає по АДРЕСА_1 . В ході бесіди ОСОБА_1 почала ОСОБА_2 погрожувати, штовхнула її, висловлювалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 07.06.2023 року приблизно о 19:00 год. вона проходила біля магазину по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 почала погрожувати ОСОБА_1 фізичною розправою, та бити ногами. В своїх поясненнях ОСОБА_3 пише про ОСОБА_1 все те, що сама робила по відношенню до неї. Всі її пояснення, а також заява - це наклеп на адресу ОСОБА_1 з метою виправдати свої противоправні діяння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона є інвалідом по зору, дуже погано бачить та потребує сторонньої допомоги, події, які написані у заяві відбувалися не 07.06.2023 року, а 08.07.2023 року. 07.06.2023 року вона знаходилась дома і нікуди не виходила, у зв`язку із тим, що у неї хворі ноги та вона рідко виходить із дому. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 припустилась помилки у даті написанні конфліктної ситуації. Крім того, пояснила, що вона мешкає у гуртожитку, і саме ОСОБА_3 постійно створює конфліктні ситуації, постійно її ображає та намагається спровокувати ОСОБА_1 на конфлікт. На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надала суду докази того, що зверталась до компетентних органів із заявами на неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до неї.

Дослідивши усі долучені до матеріалів справи докази в сукупності, апеляційний суд вважає, що ними не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Водночас апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Наявні у матеріалах справи: довідка про проведення перевірки інформації про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЖЄО №16527 від 26.06.2023 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 26.06.2023 року, не можуть слугувати однозначним доказом доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки в ньому зафіксовано обставини події лише зі слів потерпілої ОСОБА_2 .

Письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які за своєю суття суперечать один одному, тож суд апеляційної інстанції взяти до уваги, як належний доказ у справ не може.

Інших належних та допустимих доказів, матеріали справи не містять.

Отже, у матеріалах справи відсутні будь-які докази умисного порушення ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян. Зміст висунутого звинувачення, сформульований у протоколі про адміністративне правопорушення не доведений належними доказами, визначеними ст. 251 КУпАП.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що характер конфлікту, який виник між вказаними вище особами, наявність якого не заперечується, дає підстави дійти висновку про те, що він виник не у сфері громадського порядку і не стосується суспільних відносин, які охороняються ст. 173 КУпАП, а за своєю правовою природою є побутовим (приватним), оскільки виник на ґрунті особистих неприязних взаємовідносин між сусідами, які проживають у гуртожитку, та постійно зустрічаються під час відвідування загальних місць користування.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на предмет доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні вказаного вище адміністративного правопорушення.

Посилання апелянта в якості доводів апеляційної скарги щодо наявності саме у діях потерпілої ознак адміністративного правопорушення, а також звернення зі скаргами до компетентних органів на дії ОСОБА_2 , апеляційний суд не приймає, оскільки це не стосується апеляційного перегляду цієї справи та не має вирішального значення для встановлення істини у справі.

Згідно приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні апеляційним судом у судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова