Номер провадження: 33/813/1753/23
Номер справи місцевого суду: 509/4473/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Боровської О.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №563682 від 28.07.2023, ОСОБА_2 14 липня 2023 року о 09.00 год, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї економічного характеру по відношенню до свого співмешканця ОСОБА_1 , а саме обмежила доступ до спільного житла та не впускала до будинку, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 4).

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 54-57).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 59-61).

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги й просив її задовольнити та представника ОСОБА_2 адвоката Боровську О.В., яка заперечувала в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, закриваючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не містить зазначення конкретних дій пов`язаних з економічним насильством з боку останньої по відношенню до ОСОБА_1 та наслідків таких дій, які б, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Частина 1 статті 173-2 встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. п. 3-4 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону України, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційним судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №563682 від 28.07.2023, ОСОБА_2 14 липня 2023 року о 09.00 год, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї економічного характеру по відношенню до свого співмешканця ОСОБА_1 , а саме обмежила доступ до спільного житла та не впускала до будинку.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , які він підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду, він з ОСОБА_2 тривалий час спільно проживають однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 , також в цьому будинку проживає їх син ОСОБА_3 . ОСОБА_1 також стверджує, що будинок за вищевказаною адресою тривалий час є єдиним та постійним місцем його проживання.

Щодо подій, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 пояснив, що його дружина ОСОБА_2 з 13 липня 2023 року 12.20 год закрилась в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , із середини та не впускала до житла ОСОБА_1 , тому він змушений був ночувати на вулиці. Також пояснив, що в нього з цивільною дружиною ОСОБА_2 на протязі 6 років неприязні стосунки.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , він 14 липня 2023 року о 09.00 год, прийшов до свого місця мешкання, а саме АДРЕСА_1 , однак не зміг відчинити двері будинку, та зрозумів що будинок зачинений із середини. Після чого до вікна будинку підійшла його мати ОСОБА_2 , яка повідомила йому, що не відчинить йому двері, та що він більше тут проживати не буде.

Відповідно до рапорту працівника поліції Савельєва П., який 14 липня 2023 року приїхав за адресою АДРЕСА_1 , за викликом на службу «102», та встановив, що ОСОБА_1 дійсно не може попасти до місця свого мешкання в будинок за вказаною адресою. Також вказав, що опитати ОСОБА_2 не вдалось, оскільки вона зачинилась в будинку та не відчиняла двері, спілкуватись із працівниками поліції відмовилась, також відмовились давати будь які пояснення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи достовірно встановлено, що 14 липня 2023 року ОСОБА_2 не впускала ОСОБА_1 до будинку за адресою АДРЕСА_1 , який є єдиним місцем його проживання.

При цьому, закриваючи провадження по справі суд першої інстанції в тому числі вказав, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки з матеріалів справи слідує, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , а конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є домашнім насильством у розумінні норм закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , до вказаного будинку ОСОБА_1 не впускала саме ОСОБА_2 , що встановлено матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується із твердженням ОСОБА_1 , що саме ОСОБА_2 умисно позбавляє його житла, а саме можливістю користуватись будинком, чим завдає шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_1 ..

Судом також враховується, те що в провадженні Овідіопольського районного суду знаходиться цивільна справа №509/3042/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення, предметом якої є виселення відповідача з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень цивільна справа не розглянута.

Вказане свідчить про наявність спору між ОСОБА_4 до ОСОБА_1 щодо місця проживання ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також підтверджує твердження ОСОБА_1 про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно на теперішній час є місцем його проживання.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.

Так, Європейський суд з прав людини, констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем».

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, №30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства економічного характеру, а саме за те, що вона умисно позбавила житла ОСОБА_1 , а саме можливості користуватися житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Такий висновок суду відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення 14 липня 2023 року, таким чином на час розгляду справи апеляційним судом, тримісячний строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП сплив, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Слід також зазначити, що із аналізу вимог ст. ст. 245, 280, 247 КУпАП випливає, що закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, може мати місце лише тоді, коли у справі з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За таких обставин, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року скасуванню в повному обсязі, оскільки вона прийнята без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду. Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький