Справа№938/695/23
Провадження № 3/938/389/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані адміністративні матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце народження: с.Шепіт, Путильського району Чернівецької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23.08.2023 серії ЗхРУ №133414, 23.08.2023 о 04.00год в ході реалізації оперативної інформації щодо незаконного перетинання державного кордону, був виявлений і затриманий в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на напрямку 480 прикордонного знаку на відстані 30000м. від лінії державного кордону на околиці населеного пункту Довгопілля на території Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 ЗУ "Про державний кордон України", тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23.08.2023 серії ЗхРУ №133413, 23.08.2023 о 04год 00хв. в ході реалізації оперативної інформації щодо незаконного перетинання державного кордону, був виявлений і затриманий ОСОБА_1 в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на напрямку 480 прикордонного знаку на відстані 30000м. від лінії державного кордону на околиці с.Довгопілля Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: зупинитись та припинити протиправну діяльність, та здійснив спробу втечі від прикордонного наряду, чим порушив вимоги ст.34 ЗУ "Про державний кордон України" та п.12.ст.20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Матеріали адміністративних справ відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 та ч.2 ст.185-10 КУпАП надійшли до суду 05.09.2023, та були призначені до розгляду цього ж дня о 17год 10хв. та 17год 30хв.

Оскільки особа, яка притягається до відповідальності в судове засідання не з`явилась, з метою належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, забезпечення можливості реалізації нею свого права на захист, розгляд справи було відкладено на 27.09.2023.

В судове засідання 27.09.2023 ОСОБА_1 , не з`явився, докази отримання ним судової повістки про виклик до суду, станом на дату проведення судового засідання, на адресу суду не повернулось.

З метою перевірки, чи вручено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності судову повістку про виклик, 27.09.2023 судом було перевірено за трекінговим номером статус поштового відправлення, яким направлялась судова повістка, на офіційному АТ «Укрпошта», та встановлено, що поштове відправлення, скероване ОСОБА_1 , 21.09.2023 вручено особисто.

Наступне судове засідання було відкладено на 18.10.2023, проте, у дане судове засідання ОСОБА_1 також, не з`явився, відомості про вручення йому судової повістки про виклик до суду станом на дату розгляду справи, на адресу суду, не повернулися.

Відтак, у зв`язку з неявкою в судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також у зв`язку з викликом в судове засідання, для надання особистих пояснень, особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення - оперуповноваженого ВБК ВБТЗ головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону капітана ОСОБА_4 , з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судове засідання відкладено на 10.11.2023.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП постановою судді від 18.10.2023, справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 номер 938/697/23, номер провадження 3/938/391/23 та номер 938/695/23, номер провадження 3/938/389/23 об`єднано в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі номер 938/695/23, номер провадження 3/938/389/23.

В судове засідання 10.11.2023 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився. Відомості про отримання ОСОБА_1 судової повістки про виклик до суду, станом на дату розгляду справи -10.11.2023 на адресу суду не повернулись, із списку розсилки поштових відправлень Верховинського районного суду вбачається, що судова повістка на 10.11.2023, адресована ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , прямує за місцем призначення.

Також в судове засідання 10.11.2023 на виклик суду не з`явився свідок оперуповноважений ВБК ВБТЗ головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону капітана ОСОБА_5 , а поштове відправлення, яким суд скеровував йому судову повістку про виклик на 10.11.2023, повернулося на адресу суду неврученим, із відміткою поштової установи «адресат відсутній за вказаною адресою».

З метою повного та всебічного розгляду справи та з`ясування всіх обставин справи, наступне судове засідання відкладено на 22.11.2023 з повторним викликом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Зокрема, ОСОБА_1 викликано в судове засідання, шляхом скерування судової повістки про виклик на адресу, зазначену в протоколі. ОСОБА_7 викликано в судове засідання, шляхом скерування листа із судовою повісткою на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_8 для її вручення

ОСОБА_9 судове засідання 22.11.2023 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в черговий раз не з`явився. Причини неявки суду не повідомив.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП законодавцем закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що згідно отриманої на офіційному сайті АТ «Укрпошта», інформації, вбачається, що поштове відправлення із судовою повісткою на 27.09.2023, скероване ОСОБА_1 , було вручено йому особисто,21.09.2023.

Таким чином, ОСОБА_1 достовірно було відомо про розгляд справи судом та він вважається, таким, що належними чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, окрім цього присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою. А тому завершення розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 жодним чином не призведе до порушення його процесуальних прав.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Виходячи зі змісту положень ст.ст.254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Так відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 ст.204-1КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України, в тому числі групою осіб, будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Об`єктивною стороною досліджуваного правопорушення, є перетин або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити наявність в діях ОСОБА_1 факту спроби перетину ним державного кордону з України поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону .

Так, охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Згідно статтей 1,3 Закону України «Про державний кордон України», державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. На суші він встановлюється по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах.

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено порядок перетинання державного кордону України, який здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Диспозиція ч.2 ст. 185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення.

Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно встановити у її діях сукупність таких обставин: 1) факт злісної непокори; 2) наявність законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби; 3) виконання таким працівником службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, та крім того така особа має бути притягнутою за таке порушення або правопорушення має бути вчинене групою осіб.

Відповідно до ст. 34 ЗУ "Про Державнй кордон України", державні органи, громадські об`єднання, посадові особи, а також громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п.12 ст.20 ЗУ "Про ОСОБА_10 прикордонну службу" органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, серед іншого: вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

В якості доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1, ч.2 ст.185-10 КУпАП, до протоколів про адміністративне правопорушення додано ідентичні документи:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №133414 від 23.08.2023, згідно з яким 23.08.2023 о 04.00год в ході реалізації оперативної операції щодо незаконного перетинання державного кордону, був виявлений і затриманий ОСОБА_1 в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на напрямку 480 прикордонного знаку на відстані 30000м. від лінії державного кордону на околиці с. Довгопілля Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію , поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 ЗУ "Про державний кордон України", тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП;

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №133413 від 23.08.2023, згідно з яким 23.08.2023 о 04год 00хв. в ході реалізації оперативної операції щодо незаконного перетинання державного кордону, був виявлений і затриманий ОСОБА_1 в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на напрямку 480 прикордонного знаку на відстані 30000м. від лінії державного кордону на околиці с. Довгопілля Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: зупинитись та припинити протиправну діяльність, та здійснив спробу втечі від прикордонного наряду, чим порушив ст.34 ЗУ "Про державний кордон України" та та п.12.ст.20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП.

- протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 23.08.2023, у якому вказано, що його затримано 23.08.2023 о 04год 00хв. у складі групи осіб, в кількості 3 чоловік, спільно з гр.Украни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в ході реалізації оперативної інформації щодо незаконного перетинання державного кордону України, в 30 км. від державного кордону на напрямку 480 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Довгопілля на території Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " НОМЕР_1 прикордонного загону, за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України та вчинення злісної непокори законному розпорядженню військовослужбовця ДПС України.

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.08.2023, в яких він зазначив, що проживає в прикордонному контрольованому районі, не мав наміру та не намагався перетинати кордон.

-пояснення старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 , в яких він доповідає, про те, що 23.08.2023 о 04.00год в ході реалізації оперативної інформації в рамках кримінального провадження за ст.332 КК України, в прикордонному контрольованому районі на околиці населеного пункту Довгопілля Верховинського району Івано-Франківської області, на напрямку 480 прикордонного знаку, на відстані 30000м. від лінії державного кордону, було виявлено 2 транспортні засоби марки "УАЗ" НОМЕР_2 та "Рено" НОМЕР_3 , які рухалися в напрямку державного кордону України. В транспортних засобах було виявлено трьох осіб призовного віку, мешканців Чернівецької та Хмельницької областей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які рухалися в сторону державного кордону України з наміром незаконного перетинання кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску. Разом з тим, громадяни України ОСОБА_2 та ОСОБА_12 вчинили злісну непокору законним вимогам прикордонників, а саме здійснили спробу втечі під час затримання.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №133414 від 23.08.2023 та серії ЗхРУ №133413 від 23.08.2023 складених відносно ОСОБА_1 останній 23.08.2023 о 04.00год в ході реалізації оперативної інформації щодо незаконного перетинання державного кордону, був виявлений і затриманий в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на напрямку 480 прикордонного знаку на відстані 30000м. від лінії державного кордону на околиці с. Довгопілля Білоберізької ОТГ, Верховинського району Івано-Франківської області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. При цьому вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонному наряду зупинитись та припинити протиправну діяльність, та здійснив спробу втечі від прикордонного наряду

Однак, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №133412, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, відомості не містять жодних фактичних даних, які б підтверджували про намір ОСОБА_1 перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску групою осіб, фіксацію безпосереднього моменту, як факту незаконної спроби перетинання державного кордону на відповідній ділянці, так і факту вчинення таких дій безпосередньо ОСОБА_1 , а лише констатують факт затримання останнього спільно з іншими особами під час їх руху на автомобілі на значній відстані від лінії державного кордону.

Саме лише наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 разом із іншими особами, за спробу незаконного перетинання державного кордону поза межами пунктів пропуску, без зазначення в чому саме виразились дії ОСОБА_1 щодо вчинення такої спроби, є недостатнім та неконкретним формулюванням обвинувачення. До протоколу не долучено ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до правопорушення яке ставиться йому у вину працівниками прикордонної служби, не надано.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 був виявлений та затриманий в ході реалізації оперативної інформації щодо незаконного перетинання державного кордону, в той же час жодних доказів на підтвердження цього до матеріалів справи, не долучено.

При цьому, суддя критично ставиться до письмових пояснень старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 ,, оскільки такі не можуть бути єдиним доказом спроби незаконного перетинання ОСОБА_1 державного кордону, а інших доказів до матеріалів справи не долучено.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих ним при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи, що долучені до матеріалів справи він зазначає, що проживає в прикордонному контрольованому районі та не мав наміру перетинати кордон.

Суд звертає увагу на те, що саме перебування особи в Верховинському районі Івано-Франківської області, який є контрольованим прикордонним районом не є свідченням того, що особа мала на меті, будь-яким способом, незаконно перетнути державний кордон України.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 було затримано на значній відстані, а саме 30 кілометрів від лінії державного кордону на околиці седа .Довгопілля Верховинського району Івано-Франківської області. Доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону поза межами доріг загального користування та оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи не містять.

Також із вказаних доказів не вбачається в діях ОСОБА_1 і наявність злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №133415 від 23.08.2023 не містить відомостей якому саме військовослужбовцю Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, особою відносно якої складено протокол було здійснено злісну непокору. До протоколу не долучено документів, які б містили інформацію про склад військовослужбовців, які входили до прикордонного наряду, та обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону.

При цьому, як вбачається із пояснень ОСОБА_1 про які вже зазначалось судом, у них йдеться лише про те, що він був виявлений працівниками прикордонної служби, яким надав пояснення з приводу перебування у контрольованому прикордонному районі. Будь-яких відомостей про те, що він вчинив злісну непокору, яка виразилась у невиконанні законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби та вдався до втечі, пояснення ОСОБА_1 , не містить.

До протоколу не долучено фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі конкретного військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №133413 від 23.08.2023, такий складений оперуповноваженим ВБК ВБТЗ головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону капітаном ОСОБА_14 , однак до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів того, що працівник Державної прикордонної служби ОСОБА_5 виконував службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Судом, з метою з`ясування всіх обставин справи, було викликано в судове засідання особу, яка складала протокол, а саме оперуповноваженого ВБК ВБТЗ головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону капітана ОСОБА_4 , однак такий в судове засідання для дачі особистих пояснень, не з`явився.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, до протоколу не додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-10 ч. 1 КУпАП.

Так, статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у п.52 рішення від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» (заява №74420/01) зазначив, що питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (див. рішення від 23 квітня 1997 р. у справі «ВанМехелен та інші проти Нідерландів», № 21363/93, № 21364/93, № 21427/93 та № 22056/93, п. 50; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», №25829/94, п. 34; ухвалу від 6 травня 2003 р. щодо неприйнятності справи «Секейра проти Португалії», № 73557/01; ухвалу від 6 квітня 2004 р. щодо неприйнятності справи «Шеннон проти Сполученого Королівства», №67537/01). У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

За таких обставин, суд вважає, що матеріали справи, жодним чином не підтверджують та не доводять вчинення ОСОБА_1 умисних активних дій щодо спроби незаконного перетинання державного кордону України та вчинення ним злісної непокори вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а його звинувачення у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1, ч.2 ст.185-10 КУпАП, грунтується виключно на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.9, 185-10, 204-1, 245,247,251,252,280,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Провадження у об`єднаній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Роман ДЖУС