ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5522/22 Головуючий суддя І інстанції Агапов Р. О.
Провадження № 33/818/159/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також його захисника адвоката Носенка А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Носенка А.Ю. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткований мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 225352 від 18.09.2022, 18.09.2022 року о 13.20 год. за адресою: с. Харків, пр-т Перемоги, 65_Г, корпус 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ТОЙОТА», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога за адресою: вул. Ахієзерів, 18, м. Харків, від чого ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Носенко А.Ю. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що в протоколі вказані ознаки наркотичного сп`яніння, які не встановлювались фактично особою, яка складала протокол і це підтверджується відомостями відеозапису, що є процесуально неприпустимим. Вказує, що спілкування з ОСОБА_1 проводив поліцейський, який не складав протокол за ст. 130 КУпАП, але протокол склав інший, що, на його думку, є процесуальним порушенням. Також зазначає, що в протоколі зазначено, що ОСОБА_2 керував автомобілем об 13.20 год., в з відеозапису вбачається, що у цей час ОСОБА_1 вже спілкувався з працівниками поліції, тобто час зазначений у протоколі не відповідає дійсності. Вказує на те, що працівник поліції, який складав протокол особисто не встановлював ознак сп`яніння, а також особисто не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння та не роз`яснював процесуальні права та обов`язки. Також вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Посилається на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його прав та обов`язків щодо складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також не роз`яснили порядок проведення огляду в закладі охорони здоров`я та чому він не може самостійно пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Звертає увагу суду, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено дії ОСОБА_1 щодо ухилення від проходження огляду. Вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 з відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу, що на його думку, свідчить про те, що воно було складено формально та вже після складення протоколу. Зазначає, що працівник поліції, який пропонував пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння, а також працівник поліції, який складав протокол не представились ОСОБА_1 , що, на його думку, свідчить про порушення ними чинного законодавства. Вважає, що рапорт працівника поліції, який міститься в матеріалах справи не містить будь-якого прохання до начальника, що суперечить правовому значенню рапорту. Вказує, що протокол складався без відеофіксації його складення. Також в обґрунтування своїх доводів посилається на низку рішень ЄСПЛ.

Дослідивши відомості та доказі по справі, заслухавши доводи захисника Носенка А.Ю., а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

З метою всебічної та повної перевірки апеляційних доводів, судом апеляційної інстанції було задоволення клопотання захисника про повторне дослідження всіх доказів, що є наявними в матеріалах справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, а також у направленні на огляд водія транспортного засобу, показаннях свідків, відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.

Натомість, свідок ОСОБА_3 , який був повторно допитаний судом апеляційної інстанції, який пояснив, що весь час, з моменту коли працівники поліції запросили його в якості свідка, він знаходився на значній відстані від правопорушника. Приблизно на відстані 8-10 метрів від нього. Особисто він не пересвідчувався в наявності ознак наркотичного сп`яніння і працівники поліції не пропонували йому цього зробити, а лише повідомили, що він буде присутнім при складенні протоколу. Окрім цього, він пояснив, що працівник поліції жіночої статі, яка складала протокол, весь час до його складання взагалі не підходила до ОСОБА_1 , оскільки перебувала на значній відстані в салоні службового автомобіля, який був припаркований на узбіччі. Також він пояснив, що ця жінка поліцейська в присутності свідка ніяких процесуальних дій не здійснювала, в тому числі не роз`яснювала права та обов`язки ОСОБА_1 , а також не роз`яснювала процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та наслідків відмови від такого огляду. Підійшла до правопорушника лише після складення нею протоколу і запропонувала підписати його. Водій ОСОБА_1 в присутності свідка не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, оскільки вважав за можливе прибути до медичного закладу самостійно за адресою, що вказував працівник поліції. В присутності свідка працівник поліції-жінка також не пересвідчувалась в наявності ознак наркотичного сп`яніння. Також повідомив, що особисто письмових пояснень не надавав, а лише розписався в поясненнях, які особисто написав працівник поліції. Інший свідок жінка, увесь час перебувала поруч з ним.

Отже з цих пояснень об`єктивно вбачається, що свідок ОСОБА_3 разом з іншим свідком перебував на значній відстані від водія ОСОБА_1 та не мав можливості впевнитись в тому, що останній має ознаки наркотичного сп`яніння. Також свідок підтвердив той факт, що працівники поліції не роз`яснили водію ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а ОСОБА_1 , в свою чергу, не відмовлявся від проходження огляду. Крім того, поза розумним сумнівом вбачається, що особа, яка складала протокол стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП до його складення особисто не спілкувалась із ОСОБА_1 тобто відомості, що внесені в протокол не встановлювались.

Такі пояснення свідка ОСОБА_3 узгоджуються з тими поясненнями, які він надавав в судовому засіданні в суді першої інстанції, а саме те, що працівники поліції не виписували водію направлення. Також свідок пояснював, що ОСОБА_1 виловив думку пройти огляд з працівниками поліції, але бажав прибути на такий огляд самостійно, після чого працівники поліції почали складати протокол стосовно водія, при цьому нічого не роз`яснюючи водієві. Поряд з цим, свідок зазначав, що пояснення писав не він, а тільки їх підписував.

Крім того, відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що поліцейський взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Харківській області Стадник В.О. склала цей протокол про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога: вул. Ахієзерів, 18, м. Харків, від чого ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився.

Натомість, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитана працівник поліції ОСОБА_4 , яка складала протокол та пояснила, що особисто з ОСОБА_1 до складення протоколу не спілкувалась і особисто в наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння не пересвідчувалась ні в якій спосіб, процесуальні права останньому не роз`яснювала, оскільки вважала достатнім вказівки про ці обставини з боку іншого працівника поліції, який складав попередній протокол з іншою кваліфікацією дій.

При цьому, ОСОБА_4 не заперечувала існування розбіжностей у змісті протоколу щодо ознак наркотичного сп`яніння між її протоколом та відеозаписом, тобто між тими ознаками, що начебто встановив інший працівник поліції, який спілкувався з ОСОБА_1 попередньо до того, як вона складала протокол та тими ознаками, які вона зафіксувала у протоколі.

Натомість, в матеріалах справи міститься відеозапис невстановленого працівника поліції із ОСОБА_1 (арк. 3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що поліцейська ОСОБА_4 не спілкувалась з ОСОБА_5 до складання нею цього протоколу, процесуальних прав та обов`язків не роз`яснювала, ознак наркотичного сп`яніння особисто вона не встановлювала, а ці ознаки нею були зафіксовані в протоколі лише зі слів іншого працівника поліції, який спілкувався з ОСОБА_1 в межах складення протоколу за ст. 126 КУпАП.

Крім того, на відеозапису не зафіксовано будь-якої візуальної перевірки з боку працівників поліції щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме: щодо зіниць очей, що не реагують на світло, тремтіння рук. Таких фіксувань візуальних обстежень будь-хто з працівників поліції не здійснював. В свою чергу, водій свою поведінку демонстрував лише здивуванням, оскільки працівники поліції переконували його, що він має заборгованість за несплату аліментів внаслідок чого позбавлений керувати транспортними засобами, але він повідомляв, що вже тривалий час примирився з дружиною та спільно з нею та дитиною мешкає однією сім`єю та утримує їх матеріально.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції поліцейська Стадник В.О., яка складала протокол, повідомила, що дійсно особисто не спілкувалась з ОСОБА_1 до складення протоколу та особисто не з`ясувала у нього наявності будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, а в протоколі зазначила лише ті ознаки, які їй повідомив її напарник.

Поряд з цим, з відеозапису об`єктивно вбачається, що працівник поліції чоловічої статі, який спілкувався із ОСОБА_1 повідомив останньому, що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності. Натомість з відеозапису, який надано працівниками поліції, об`єктивно вбачається, що водій з моменту зупинки тривалий час спілкувався з працівниками поліції стосовно складення протоколу за ст. 126 КУпАП, але при цьому візуально не демонстрував ані тремтіння рук, ані будь-якої незвичайної поведінки. Ніхто не перевіряв здатність його очей щодо реагування на світло.

Однак, в протоколі поліцейська ОСОБА_4 зазначила ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, чого не зафіксовано на відеозаписі.

Належить врахувати, що відповідно до вимог частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Разом з цим, аналізуючи зміст відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №225352 від 18.09.2022 року та решту сукупності доказів вбачається, що ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі не були встановлені особою, яка його складала.

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №225352 від 18.09.2022 року, всупереч вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, не зазначено та не викладено суть адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що в протоколі не зазначені фактичні ознаки сп`яніння, оскільки працівником поліції, яка уповноважена складати протокол, ці ознаки взагалі не встановлювались.

Зазначені обставини безпосередньо впливають на захист процесуальних прав ОСОБА_1 , а саме реалізацію права на захист в провадженні щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції на вказані порушення вимог закону уваги не звернув і ухвалив передчасно судове рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказане рішення внаслідок його оскарження не набрало законної сили.

За таких обставин, зафіксовані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови не є об`єктивно встановленими ознаками, оскільки поза розумним сумнівом помилково зазначені особою, яка складала протокол, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі відомості протоколу не відповідають дійсності, є суб`єктивними та до них необхідно ставитись критично.

Стосовно ще однієї ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінки, що не відповідає дійсності, слід зазначити наступне.

З відеозапису вбачається, що під час зупинки працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що стосовно нього існує заборона керування транспортними засобами, оскільки він не сплачує своїй дружині аліменти. ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що питання стосовно заборгованості по виплаті аліментів у нього немає; зі своєю дружиною він примирився та проживає разом із нею та їхньою дитиною. Також повідомив, що раніше його зупиняли працівники поліції за порушення Правил дорожнього руху України та стосовно існування заборони керування транспортним засобом не повідомляли.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що під час спілкування з працівниками поліції нервував, оскільки не кожного дня його зупиняють працівники поліції та повідомляють, що йому заборонено керувати транспортними засобами з підстав, які не існують. Також повідомив, що його обурив той факт, що стосовно нього може існувати заборона керування транспортними засобами, оскільки заборгованостей по аліментах у нього немає і конфлікт з його дружиною у нього виник ще у 2016 році, а на теперішній час вони проживають разом і будь-які спори між ними відсутні.

З відеозапису (арк. 3) об`єктивно вбачається, що мова у ОСОБА_1 була чітка, послідовна та зрозуміла, а нервувати він почав лише після того, як дізнався про наявність заборони керування автомобілем. Проте, слід зауважити, що навіть під час нервування ОСОБА_1 мав внятну мову, поважно спілкувався з працівниками поліції, послідовно та об`єктивно наводив свої пояснення щодо нібито існуючої заборони керування транспортними засобами.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки його поведінка поза розумним сумнівом відповідала подіям, які відбувались, що свідчить про слушність апеляційних доводів захисника.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили водія ОСОБА_1 та склали стосовно нього протокол за ст. 126 КУпАП.

Тобто, процесуальні дії здійснювались стосовно правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений пізніше у часі за ч.1 ст. 130 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 власноручно зазначив: «…от освидетельствования не отазываюсь, желаю проехать туда не с экипажем, а самостоятельно».

З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відповів, що поїде сам до медичного закладу, що вказали працівники поліції, однак на запит ОСОБА_1 вони направлення на огляд йому не вручили і не повідомили його чому він не може сам проїхати на такий огляд.

Тобто, працівники поліції будь-яким чином не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також чому він не має процесуальної можливості самостійно пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначав, що у разі, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Натомість такі обставини не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки в протоколі будь-яких дій, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від огляду не зазначено. Зокрема з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 бажав пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак працівниками поліції не було роз`яснено останньому, що такий огляд він може пройти лише в присутності працівників поліції. Поряд з цим, в протоколі були зазначені ознаки сп`яніння, які фактично не були встановлені безпосередньо працівником поліції, який складав протокол, а тому такі апеляційні доводи є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але вважав, що може пройти такий огляд самостійно та не знав і не розумів коли закінчилися процесуальні дії за ст. 126 КУпАП та коли і ким було почато процедуру за ст. 130 КУпАП., а працівники поліції цього йому не роз`яснювали процедуру та наслідки продовжуваних процесуальних дій.

Отже об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції бажав пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак внаслідок нероз`яснення працівниками поліції йому процедури проведення такого огляду, помилково вважав, що може пройти його самостійно, а тому поза розумним сумнівом немає підстав вважати, що водій умисно та протиправно відмовився проїхати з працівниками поліції до медичного закладу, що об`єктивно вбачається з відомостей наявного в матеріалах справи відеозапису.

Оцінюючи всю сукупність доказів по цій справі, які повторно досліджені судом апеляційної інстанції, встановлено, що пояснення працівника поліції Стадник В.О., свідка ОСОБА_3 , водія ОСОБА_1 чітко узгоджуються між собою та не суперечать один одному. Зокрема всі ці особи не заперечують той факт, що працівник поліції, перш ніж складати протокол за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, особисто шляхом візуального огляду, не пересвідчився в наявності будь-яких ознак наркотичного сп`яніння особи, не висловлювала особисто вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та до моменту підписання протоколу взагалі з ним не спілкувалась і перебуваючи на значній відстані 8-10 метрів, однак взагалі до водія не наближалась, внаслідок чого не роз`яснювала, перш ніж скласти протокол, ані його процесуальні права і обов`язки, ані порядок та процедуру проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не вручила та не продемонструвала особі наявність направлення на огляд до медичного закладу, а також не роз`яснювала особі наслідки відмови від проходження медичного огляду.

Вказані відомості встановлені безпосередньо під час апеляційного розгляду шляхом повторного допиту працівника поліції ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_3 , який попереджався про кримінальну відповідальність про введення суд в оману, а також водія ОСОБА_1 , який судом першої інстанції взагалі не допитувався.

Наведена сукупність встановлених обставин поза розумним сумнівом об`єктивно свідчить про обґрунтованість апеляційних доводів захисника про відсутність правових та фактичних підстав для складення протоколу стосовно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП.

Натомість суд першої інстанції не надав належну процесуальну оцінку вищенаведеним обставинам, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність ознак складу правопорушення, згідно відомостей протоколу, які не узгоджуються з рештою досліджених доказів.

Зокрема для наявності ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП внаслідок невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, уповноважена особа органу поліції перш ніж скласти протокол повинна особисто встановити та переконатись в наявності ознак наркотичного сп`яніння, особисто роз`яснити особі його процесуальні права та обов`язки, порядок та умови проходження медичного огляду і наслідки щодо відмови від нього. Лише в такий процесуальний спосіб може бути встановлено факт умисної відмови водія на законну вимогу працівника поліції щодо проходження медичного огляду в медичній установі, чого працівник поліції не дотримався, що свідчить про відсутність складу цього правопорушення.

Водночас, порушення з боку працівників поліції слід вважати істотними, оскільки вони вказують на порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , в тому числі порушення права на захист. Вказані процесуальні порушення залишились поза увагою суду першої інстанції, який не надав оцінку цим обставинам, що свідчить про однобічність та необ`єктивність дослідження доказів, як того вимагають норми ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_6 , яка пояснювала, що коли вона була залучена у якості свідка та підійшла до місця події, то вже складався протокол про адміністративне правопорушення. Також вона зазначала, що у ОСОБА_1 погляд не фіксувався (блукаючий погляд), але стверджувала, що зіниці очей були розширені майже на все око, розмахував руками, активно пояснював.

Однак, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_3 та відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що свідок ОСОБА_6 перебувала поруч із свідком ОСОБА_3 , тобто на відстані близько 8-10 метрів від ОСОБА_1 , а тому у суду апеляційної інстанції виникають об`єктивні сумніви щодо того, що на такій відстані ОСОБА_6 об`єктивно могла бачити нібито блукаючий погляд ОСОБА_1 під час його спілкування з працівниками поліції, а також те, що зіниці очей у останнього були розширені. Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи відсутність будь-яких фактичних відомостей, які підтверджують такі пояснення свідка, суд апеляційної інстанції ставиться до них критично, оскільки вони є суб`єктивними та спростовуються рештою доказів у справі, в тому числі, відомостями протоколу, в якому таких ознак наркотичного сп`яніння зафіксовано не було.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

У п.56. рішення ЄСПЛ «Михайлова поти України», заява № 10644/08 від 06 березня 2018 року суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (там само, пункти 77 та 78).

Окрім вищенаведеного, з відеозапису вбачається, що стосовно ОСОБА_1 попередньо було складено протокол за ст. 126 КУпАП.

Однак, відповідно до відомостей постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2023 року вбачається, що провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито.

Зокрема, цією постановою встановлено, що станом на 17.09.2022 року у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Це підтверджується наявністю листа-відповіді Шевченківського ВДВС у м. Харкові № 30-01/11-22 від 15.12.2022 про те, що у ОСОБА_7 станом на 17.09.2022 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 за виконавчим провадженням ВП № 53258101 з примусового виконання виконавчого листа № 642/4114/16-ц, виданого 04.01.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова.

Тобто на момент зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , а саме 18.09.2022 року у останнього не було заборгованості зі сплати аліментів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у працівників поліції не було будь-яких правових підстав зупиняти ОСОБА_1 , а його пояснення як під час зупинки так і в суді відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Проте, з відомостей відеозапису, який є наявним в матеріалах цієї справи вбачається, що відеофіксація події припинялась неодноразово в той час коли складався протокол про адміністративне правопорушення, що об`єктивно вказує на порушення вищенаведеного наказу.

Вказані порушення об`єктивно свідчать на користь обґрунтованості апеляційних доводів захисника.

Відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8), 18.09.2022 року екіпаж патрульної поліції № 1 батальйону № 4 борт № 1101 з д.н.з. НОМЕР_2 перебував на добовому чергуванні. Під час несення служби за адресою: м. Харків, вул. Перемоги, 65Г, корпус 2 приблизно об 13.20 год. 18.09.2022 року було зупинено транспортний засіб «RAV-4» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , у якого під час спілкування було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Також встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами за рішенням Ленінського районного суду у м. Харкові постанова № 53258101, Шевченківським ВДВС у м. Харкові. Також у присутності двох свідків водій ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А відмовився. Тому було складено протокол за ч.3 ст. 126 КУпАП та протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Даний транспортний засіб передано в управління іншому водію, про що було взято розписку.

Цей рапорт складений командиром ПП роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області С. Скоконним.

Однак, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 , поряд з ним перебувало декілька працівників поліції чоловічої статі. Працівники поліції не представлялись ОСОБА_1 - не повідомляли йому свої прізвища, ім`я та посади, а тому встановити хто саме спілкувався з ОСОБА_1 та попередньо встановив ознаки наркотичного сп`яніння немає можливості. Поряд з цим у рапорті зазначені ознаки сп`яніння, які не відповідають за змістом тим ознакам, які зафіксовані на відеозаписі, а тому до відомостей, які зафіксовані у рапорті щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 слід ставитись критично.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.

Проте, формальна наявність такого направлення у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить лише про можливість складення цього документу працівниками поліції під час складення протоколу, але будь-яким чином ця обставина не підтверджує саме порушення ОСОБА_1 порушень вимог п. 2.5 ПДР України у цій справі.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких фактичних відомостей про те, що направлення було складено у присутності ОСОБА_1 , а свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що у його присутності відповідне направлення працівниками поліції не складалось, що свідчить про слушність таких апеляційних доводів захисника.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого, як взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та відомості, що є в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно доводів поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Носенка А.Ю. задовольнити.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у цій справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков