Справа №461/8179/23
Провадження №3/461/2879/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника особи відносно якої складено протокол адвоката Назарка А.Р., представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_2 », РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_2 від 21.07.2022 виданий 6132,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 16 серпня 2023 року близько 03 години 00 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на автобусі марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сполученням «Колобжег-Вінниця» прямував з Польщі в Україну у якості водія, через митний пост "Грушів" Львівської митниці, по смузі руху «червоний коридор». У даному автобусі слідував ще один водій та 73 пасажири, 22 з яких діти віком до 16 років.

Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності у ньому товарів та предметів, які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України.

Перед початком митного контролю гр. України ОСОБА_1 , другому водію та усім пасажирам, крім дітей до 16 років, було видано для заповнення митні декларації та роз`яснено митні правила.

Для здійснення митного оформлення гр. України ОСОБА_1 подав митну декларацію, у якій зазначив, що нічого не переміщує через митний кордон України.

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № «656», під час проведення митного огляду, в конструктивних порожнинах автобусу не призначених для перевезення вантажу, а саме в бокових порожнинах відсіку для електроніки автобуса, в порожнинах під сходами в салоні автобуса, доступ до яких став можливим шляхом відкриття технічних люків призначених для обслуговування зазначених елементів виявлено прихований від митного контролю товар, що не зазначений у поданих митних деклараціях, а саме: 1. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14, колір Midnight, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 22 шт; 2. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro, колір Silver, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 2 шт.; 3. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro, колір Deep Purple, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 30 шт.; 4. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Midnight, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 28 шт.; 5. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Blue, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 9 шт.; 6.Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro Max, колір Space Black, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 30 шт.; 7. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Pink, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 55 шт.; 8. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Green, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 17 шт.; 9. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Blue, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 6 шт.; 10. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Midnight, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 1 шт.

Про наявність зазначеного товару гр. ОСОБА_1 у процесі декларування та усного опитування не заявив. У своєму письмовому поясненні від 16.08.2023 громадянин ОСОБА_1 зазначив, що виявлений товар він особисто взяв у Республіці Польща та зобов`язався особисто перемістити його через митний кордон України за винагороду.

Таким чином, за твердженням уповноваженого представника митного органу, громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення митних правил, передбачене ч.1 ст.483 МКУ.

Представник особи відносно якої складено протокол адвокат Назарко А.Р. у судовому засіданні заперечив наведений у протоколі факт вчинення порушення митних правил та просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що ОСОБА_1 з протоколом про порушення митних правил не згідний, вважає його протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Також, сторона захисту звертає увагу суду на наступне.

Як вбачається із протоколу ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю способом, що утруднює виявлення даного товару.

За твердженням захисника, матеріали справи не містять доказів як вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на приховування від митного контролю, так і розміщення речей у місцях з утрудненим доступом. Вищевказані обставини підтверджуються фотографіями долученими до протоколу та самим протоколом про порушення митних правил №1104/20900/23 від 16.08.2023 року, у якому зазначено, що товари знаходилися у конструктивних порожнинах автобусу не призначених для перевезення багажу. При цьому, протокол не містить інформації про те яким чином виявлення товару у даному конкретному випадку було утруднено, які засоби або способи, що утруднюють виявлення товарів були застосовані.

Також, захисник звертає увагу суду на позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності особи за митне правопорушення). Зокрема, захист просить врахувати те, що згідно з вищезазначеним рішенням, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо санкції частини даної статті).

Крім того, адвокат вважає, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України, яка проводила дослідження щодо визначення вартості вилученого у цій справі товару, є органом уповноваженим на встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митного контролю та не уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил, що в подальшому є підставою для визначення розміру штрафу, який накладається на порушника.

З огляду на наведене, сторона захисту, вважає, що вартість виявленого товару визначена неуповноваженим органом, а тому висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є недопустимим доказом.

Виходячи з доводів та мотивів наведених у письмових запереченнях, захисник просив провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, захисника особи відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, митним органом суду надано наступні, досліджені та перевірені у процесі розгляду справи, докази:

- протокол про порушення митних правил №1104/20900/23 від 16 серпня 2023 року у якому викладено суть інкримінованого правопорушення (формулювання правопорушення), а також обставини виявлення товару, його найменування і характеристики;

- копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 водіїв автобусу, які містять анкетні дані наведених осіб;

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автобуса марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у якому переміщався ОСОБА_1 , інший водій та пасажири;

- копія контрольного талону для проходження по «червоному коридору»;

- копії дозвільних документів на перевезення пасажирів;

- митні декларації ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а також пасажирів автобуса, у яких відсутні відомості про виявлений товар, перелік якого наведено у протоколі про порушення митних правил;

- акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, у якому відображені дані щодо кількості та найменування товарів виявлених під час огляду, зокрема мобільних телефонів перелік яких відображено у протоколі;

- фотоматеріали (фототаблиця) на якій зафіксовано місце виявлення товару;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких останній вказав, що 16 серпня 2023 року на автобусі марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 , прямував з Республіки Польща в Україну у якості водія. Виявлений у автобусі під час огляду товар, а саме телефони в асортименті, який знаходиться у конструктивних порожнинах даного транспортного засобу, його попросили перевезти на автостанції у Республіці Польща за винагороду;

- письмові пояснення ОСОБА_7 , згідно яких останній вказав, що 16 серпня 2023 року на автобусі марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 , він прямував з Республіки Польща в Україну у якості водія. До виявленого у автобусі під час огляду товару, а саме телефонів, він не має жодного відношення;

- опис предметів у справі про ПМП №1104/20900/23, який відображає детальну інформацію про товар який був виявлений під час огляду;

- доповідні записки від 16.08.2023 та 22.08.2023, а також службову записку від 25.08.2023 №7.7-20/2242 від 25.08.2023, які містять дані наведені представниками митного органу щодо обставин виявлення товарів, подальші дії представників митниці після цього, правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а також зазначено про дії спрямовані на визначення вартості товару;

- довідку про витрати митного органу у справі;

- лист Львівської митниці до Спеціалізованої лабораторії з долученими до нього постановою про призначення експертизи, копії протоколу та опису предметів;

- висновок №-0760 від 07.09.2023 експерта Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, який містить дані про дослідження товару виявленого 16 серпня 2023 року у автобусі марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також його загальну вартість.

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі розгляду справи у присутності учасників даного провадження.

Отже, за результатами дослідження наведених доказів, а також заслуховування пояснень учасників процесу, встановлено, що 16 серпня 2023 року близько 03 години 00 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на автобусі марки «Van Hool», реєстраційний номер НОМЕР_3 сполученням «Колобжег-Вінниця» прямував з Польщі в Україну у якості водія, через митний пост "Грушів" Львівської митниці, по смузі руху «червоний коридор». У даному автобусі слідував ще один водій - ОСОБА_7 , та 73 пасажири, 22 з яких діти віком до 16 років. Під час проведення митного контролю ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та інші пасажири подали митні декларації. Так, ОСОБА_1 подав митну декларацію, у якій зазначив, що нічого не переміщує через митний кордон України.

Під час проведення митного огляду, у конструктивних порожнинах автобусу, а саме у бокових порожнинах автобуса та у порожнинах під сходами у салоні автобуса, виявлено товар, який не був зазначений у поданих митних деклараціях, а саме: 1. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14, колір Midnight, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 22 шт; 2. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro, колір Silver, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 2 шт.; 3. Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro, колір Deep Purple, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 30 шт.; 4. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Midnight, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 28 шт.; 5. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Blue, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 9 шт.; 6.Телефон ТМ «Apple» Iphone 14 Pro Max, колір Space Black, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 30 шт.; 7. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Pink, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 55 шт.; 8. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Green, об`єм пам`яті 128 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 17 шт.; 9. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Blue, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 6 шт.; 10. Телефон ТМ «Apple» Iphone 13, колір Midnight, об`єм пам`яті 256 gb/гб, в упаковці виробника, без ознак користування у кількості 1 шт.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що наведений вище товар він взяв у Республіці Польща для переміщення через митний кордон України за винагороду.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що сторона захисту фактично не заперечує те, що ОСОБА_1 перевозив наведений у протоколі та виявлений представниками митниці товар. Також, захист не заперечує кількість та найменування виявленого товару, і не заперечує те, що цей товар не був задекларований.

Разом з тим, сторона захисту не погоджується з оцінкою вартості цього товару, вказуючи на те, що товар був оцінений неуповноваженою на це особу.

Водночас, ключовою підставою, якою сторона захисту обґрунтовує наявність підстав для закриття провадження у справі є невірна, на думку адвоката, кваліфікація дій ОСОБА_1 .

У свою чергу, представник митного органу вважає, що дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано вірно.

Оцінюючи наведені доводи учасників процесу, враховую наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, при вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, правопорушник має усвідомлювати те, що:

- він вчиняє дії спрямовані на порушення встановленого порядку переміщення товарів через митний кордон України;

- його дії призведуть до порушення відповідної митної процедури;

- розуміти, що такі дії є неправомірними;

- бажає настання наслідків своїх дій, а саме неправомірного переміщення товарів через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, тощо.

Наведені ознаки характерні для умисної форми вини. Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, не може бути вчинене з необережності.

Для притягнення до відповідальності особи за ч. 1 статті 483 Митного кодексу України необхідно доведення факту використання спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, надання одним товарам вигляду інших, подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується діями, спрямованими на протиправне переміщення товарів через митний кордон України із порушенням встановлених митних процедур, тобто поведінка (вчинок) особи, у якій відображена її воля, яка спрямована на спричинення конкретних наслідків.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України або вивезти за межі території України з порушенням встановленого порядку.

У свою чергу, переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю може бути вчинено одним із способів, наведених у диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, зокрема:

-з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників);

-з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів;

-шляхом надання одним товарам вигляду інших;

-поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Такими способами та засобами, згідно пояснень представника митного органу наданих під час розгляду справи, є те, що виявлений товар знаходився у місцях не передбачених чи не пристосованих для його перевезення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 266 МК України, декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

ОСОБА_1 та його захисник не заперечують того факту, що виявлений товар не був внесений до декларації поданої митному органу. Натомість, сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій спрямованих на приховування товару або утруднення його виявлення.

Детально проаналізувавши надані суду докази, приходжу до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_1 умисних дій спрямованих на приховування товару від митного контролю, у тому числі розміщення речей у місцях з утрудненим доступом.

До такого висновку суд приходить, зокрема виходячи з того, що у протоколі про порушення митних правил зазначено, що товари знаходилися у конструктивних порожнинах автобусу не призначених для перевезення вантажу, а саме, у бокових порожнинах відсіку для електроніки автобуса, в порожнинах під сходами у салоні автобуса, доступ до яких став можливим шляхом відкриття технічних люків призначених для обслуговування зазначених елементів.

В цьому контексті слід відзначити наступне.

До матеріалів справи не долучено жодної технічної документації транспортного засобу автобусу, у якому було виявлено товар.

Отже, незрозумілим є те, чому уповноважений представник митного органу у протоколі вказав місцем виявлення товару «конструктивні порожнини автобусу не призначені для перевезення вантажу». Також, незрозумілим є визначення наведене у протоколі, як «бокові порожнини відсіку для електроніки автобуса». Даних про те, для якої саме електроніки автобусу передбачені ці порожнини і чому представник митниці прийшов до такого висновку, матеріали справи не містять.

Крім того, в ході розгляду справи суду не надано жодних доказів і не наведено належного обґрунтування щодо того, що у порожнинах під сходами у салоні автобуса заборонено перевозити товар чи доступ до них є утруднений.

Наведена у протоколі фраза «доступ до яких став можливим шляхом відкриття технічних люків призначених для обслуговування зазначених елементів» не засвідчує той факт, що мало місце приховування товару або вчинення дій спрямованих на утруднення його виявлення, адже матеріали справи не містять даних про те, що саме підпадає під категорію «технічні люки призначені для обслуговування зазначених елементів», як і не наведено яких саме «елементів».

У даному випадку, виходячи з логіки наведеної у протоколі, можна цілком закономірно навести те, що інспектор митного органу потрапив до салону автобусу шляхом відкриття технічних люків призначених для обслуговування та використання автобусу, тобто дверей. У такому випадку усі незадекларовані предмети, окрім конструктивних елементів, які знаходяться у автобусі, можна віднести до категорії таких, що переміщаються шляхом приховування товару або утруднення його виявлення.

Долучені до протоколу фотоматеріали самі по собі не фіксують засобів або способів, які утруднюють виявлення товарів.

Слід відзначити, що автобус це транспортний засіб з відповідною кількістю місць для сидіння пасажирів та водія, який сконструйований і обладнаний для перевезення пасажирів та їхнього багажу з необхідним комфортом та безпекою. Тобто, автобус - це транспортний засіб прямим функціоналом якого є саме перевезення пасажирів і багажу, у тому числі належних їм предметів чи товарів. Відтак, абсолютно незрозумілим з матеріалів справи є те, чому перевезення товару у конструктивних відсіках до яких є доступ або під сходами свідчить про наявність фактів приховування товару або засобів, які утруднюють його виявлення.

Згідно п.53 ч. 1 ст. 4 МК України, спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.

В ході розгляду справи не встановлено те, що для виявлення товару автобус (його конструктивні елементи) піддавалися розбиранню чи демонтажу, тощо. Також, у автобусі не було виявлено тайників.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо посилання на наведене у письмових запереченнях рішення Конституційного суду України, виходжу з наступного.

Суд враховує позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні від 05 липня 2023 року по справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України.

Так, згідно з вищезазначеним рішенням, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо санкції частини даної статті).

Зокрема, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак, суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права (правовладді) (in democratic society quided by the rule of law). А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України.

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22), та природу походження товарів, суд, у разі визнання особи винною, має виходити з того, що застосування штрафу на суму вартості предметів порушення митних правил може бути непропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст.1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та може не узгоджуватись з принципом верховенства права, а тому штраф у достатньо великому розмірі (вартість предметів порушення) може бути не пропорційним (по відношенню до вчиненого) надмірним тягарем для особи, яка притягується до відповідальності.

Водночас, відповідно до даного рішення абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто на даний час він є чинним.

Також, суд вважає за необхідне відзначити, що вчинення будь-якого правопорушення, зокрема адміністративного, повинно супроводжуватись принципом невідворотності відповідальності за вчинене, тобто особа, яка вчинила правопорушення, підлягає покаранню (стягненню), якщо відсутні законні підстави звільнення її від відповідальності чи покарання (стягнення).

Разом з тим, у даному випадку мова йде про відсутність у діях особи складу інкримінованого правопорушення, а встановлення цієї обставини в процесі розгляду справи виключає притягнення її до відповідальності та накладення відповідного стягнення.

Що стосується доводів сторони захисту щодо недопустимості висновків Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України №-0760 від 07.09.2023 р., якими визначено вартість виявлених товарів, суд виходить за наступного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.515 МК України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Частина 1 ст. 516 МКУ встановлює, що визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

Вказаний висновок Спеціалізованої лабораторії фіксує дані про товари, їх найменування, кількість, характеристики і вартість. Сторона захисту стверджує про те, що такий висновок не може бути прийнятий до уваги, адже він виготовлений неуповноваженою особою.

Оцінюючи наведені доводи, суд враховує, що матеріали справи містять чинну постанову головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил УБК та ПМП Львівської митниці Фірка Б.І. від 24.08.2023, яка винесена на підставі ст.ст. 508, 515, 516 МКУ. Даних про те, що постанова винесена неуповноваженою особою або поза межами її компетенції в ході розгляду справи не встановлено.

Разом з тим, наведене дослідження проводилось з метою визначення вартості товару для подальшого визначення розміру стягнення штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил. Отже, такий висновок не впливає на встановлення чи спростування факту вчинення правопорушення.

При цьому сторона захисту має можливість у будь-який момент подати митному органу докази про фактичну вартість наведених у протоколі товарів.

З наведених вище встановлених судом обставин справи можна зробити висновок, що дії ОСОБА_1 можуть містити ознаки правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 471 МКУ, а саме недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами. Разом з тим, суд у даній справі оцінює дії особи виключно в контексті наявності складу конкретного інкримінованого правопорушення ч. ст.483 МКУ та не встановлює наявність інших правопорушень, адже це виходить за межі компетенції органу уповноваженого на розгляд справи.

В цьому контексті суд відзначає наступне.

Протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й фактично актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, оскільки містить формулювання суті та кваліфікації правопорушення.

В свою чергу, суд розглядаючи справу повинен виходити з кваліфікації правопорушення інкримінованого особі наведеної саме у протоколі та перевірити наявність у діях такої особи складу відповідного правопорушення, не виходячи за межі кваліфікації визначеної у протоколі.

Суд зазначає, що він не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить формулювання обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися у суді. Суд також не повинен самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У ситуації коли національний самостійно суд ініціює дослідження доказів обвинувачення або за результатами дослідження доказів притягує особу до відповідальності, уточнивши у судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши у такій спосіб певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, при наявності певної неповноти чи суперечностей, суд фактично перебирає на себе функції сторони обвинувачення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується та сформулюється з уточненням).

Отже, виходячи з наведеного, у даному випадку суд розглядає справу виключно щодо інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МКУ і в межах своєї компетенції та повноважень може перевіряти виключно наявність чи відсутність у його діях саме цього правопорушення, та не наділений повноваженнями перекваліфіковувати дії особи на іншу статтю Митного кодексу України.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Зокрема, в ході провадження у справі не доведений умисел ОСОБА_1 на вчинення дій спрямованих на порушення митних правил. Більше того, позиція ОСОБА_1 у ході усього провадження була послідовною та не змінювалась, зокрема він не чинив перешкод під час огляду автобусу, а під час складання протоколу про порушення митних правил надав пояснення які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним стороною захисту під час розгляду справи у суді, в тому числі повідомив про походження товару та вказав, що саме він доставив його у салон автобусу.

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію, зокрема висловив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Надточій проти України" від 15.05.2008.

Згідно ст.6 даної Конвенції:

«Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b)мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c)захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагати інтереси правосуддя;

d)допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

е) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею-одержувати безоплатну допомогу перекладача».

Крім цього, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

У свою чергу, адміністративне стягнення у даній категорії справ мають каральний і стримуючий характер. Водночас, розмір та вид стягнення у цій категорії справ інколи може перевищувати розмір покарань, зокрема штрафів, визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити усю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Як наведено вище, згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що в ході розгляду справи не встановлено за допомогою належних і допустимих доказів наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення та не доведено його вини поза розумним сумнівом, приходжу до висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України закрити.

Після набрання даною постановою законної сили, товари, вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил №1104/20900/23 від 16.08.2023 року, повернути ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький