Справа № 526/3408/23
Провадження № 3/526/1486/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від тимчасової ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бехтери, Голопристанський р-н Херсонська обл., громадянина України, одруженого, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи: в/ч НОМЕР_1 командир відділення, РНОКПП невстановлений,

за ч.3 ст. 172-20 КУпАП

в с т а н о в и в:

21 вересня 2023 року близько 17.00 год. в умовах воєнного стану під час перевірки особового складу на території військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , командиром підрозділу було виявлено ст. сержанта ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із ротової порожнини, порушення координації рухів, млява мова, почервоніння очей), якого привезли в комендатуру ТВК м.Шостка, де провели освідування на стан алкогольного сп`яніння. За наслідками огляду було встановлено факт його перебування у розташуванні військової частини в стані алкогольного сп`яніння (результат алкотестера «АлКонт-U8300» №00000101 1,998 ‰).

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив військове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку смс повідомлення на вказаний номер мобільного телефону.

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 23 листопада 2023 року.

14 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, призначену на 23 листопада 2023 року.

Розглянувши повторне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи вважаю, що дане клопотання є зловживанням своїми процесуальними правами, оскільки вказані в заяві обставини за яких особа не може бути прибути до суду, як перший так і другий раз, за змістом є аналогічними і як вбачається з матеріалів справи, не зміняться у найближчому майбутньому. За нормами діючого чинного законодавства особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду та затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків з метою уникнення відповідальності, оскільки з моменту вчинення адміністративного правопорушення минуло більше 2 місяців і справа розглядом ще не розпочата.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у п.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення особи, яка притягується до відповідальності про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 у судові засідання неповажними і розцінює його дії як зловживання правом.

Норми КУпАП не містять правового регулювання питання зловживання процесуальними правами, однак така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права, тому для вирішення таких питань застосуванню підлягають норми КАСУ за аналогією закону.

Кодекс адміністративного судочинства України, наповнений великою кількістю новел. Зокрема, в ньому міститься термін «зловживання процесуальними правами». Проте чинний КАСУ не містить визначення цього поняття, а визначає у ст. 45 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 45 КАСУ з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

В ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 814/218/14 зазначено, що враховуючи конкретні обставини справи, суд може визнати зловживання процесуальними правами вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції.

Зважаючи на те, що нормами КУпАП не передбачено порядку дій суду у випадку встановлення факту зловживання своїми процесуальними правами учасниками судового розгляду, суд вважає за необхідне застосувати до цих правовідносин закон, який регулює подібні правовідносини, тобто застосувати аналогію закону. Законом, який регулює подібні правовідносини є положення ч.3 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми закону суд, установивши зловживання учасником судового розгляду своїми процесуальними правами, має право повернути заяву (скаргу) особі, яка її подала.

З врахуванням очевидного зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та подальшого уникнення від відповідальності, вважаю, що клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи слід йому повернути.

Частина 2 ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язкову присутність при розгляді справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Враховуючи положення ст.268 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП підтверджується сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу та результатами тесту від 21.09.2023, результатами тесту №00000101 1,998 проміле, протоколом про адміністративне затримання від 21.09.2023, рапортом бойового медика роти військової частини НОМЕР_1 , письмовими поясненнями очевидців даної події, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП України - розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Виходячи з матеріалів справи, тяжкості вчиненого правопорушення, відношення до скоєного, вважаю, що ОСОБА_1 слід піддати стягненню у вигляді штрафу, так як саме таке адміністративне стягнення буде необхідним і справедливим з метою запобігання вчинення правопорушень в подальшому.

Відповідно до ст. 401 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 172-20 ч.3, 221, 283, 284, 289, 294 КУпАП, ч.3 ст. 45 КАС України суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи повернути особі, яка його подала.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Стягти з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536.80 грн.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення та судовий збір вноситься особою, що притягнута до адміністративної відповідальності в установу банку України.

Штраф має бути сплачений особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу 34000 грн., а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд.

Суддя: Л. В. Максименко