Справа № 206/5135/23
Провадження № 3/206/2579/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Маштак К.С., в залі суду в м. Дніпро, розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2023 о 21 год. 50 хв. в м. Дніпро, вул. Гаванська, б. 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом ДВС Південно-Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції в м. Дніпро ВП № 57894466 від 23.04.2020, чим порушив п. 2.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, зловживаючи своїм правом на участь у розгляді справи, оскільки достовірно знав, що відносно нього складено протокол, який направлений до суду, в суд не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду він не направляв. Тому, на підставі ст. 268 КУпАП, суд вирішив розглядати справу без участі ОСОБА_1 , оскільки він належно повідомлений про розгляд справи.

Крім того, оголошення про розгляд справ містяться на офіційному веб-сайті судової влади, що дає особі можливість дізнатися про стан судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тим більше, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються вірно за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 553312 від 14.10.2023, відповідно до якого зазначено, що 14.10.2023 о 21 год. 50 хв. в м. Дніпро, вул. Гаванська, б. 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом ДВС Південно-Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції в м. Дніпро ВП № 57894466 від 23.04.2020, чим порушив п. 2.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП;

- рапортом, відповідно до якого зазначено, що 14.10.2023 під час патрулювання у складі екіпажу 329 легіон разом з старшим сержантом ОСОБА_2 було зупинено транспортний засіб ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 за адресою вул. Гаванська, б. 7 за порушення вимог дорожнього знаку п. 2.2 ПДР. Водієм автомобіля виявився громадянин ОСОБА_1 , який є тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами ДВС Південно-Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції від 23.04.2020. На водія було складено протокол за ч. 3 ст. 126 КУпАП, постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП та відсторонено від керування автомобілем;

- відеозаписом з нагрудних камер №№ 474378, 475892, з переглянутого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 відомо про те що, відносно нього постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Статьєвою А.В. встановлено тимчасове обмеження у праві керуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Також ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що знає про заборгованість по сплаті аліментів та дане питання наразі вирішується;

- копією постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.04.2020, ВП № 57894466, відповідно до якої державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-175/1933/17 від 04.12.2018, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувач ОСОБА_3 , встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно виконавчого листа № 2-175/1933/17 від 04.12.2018, оскільки після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 22.04.2020 за період з 08.06.2017 по 01.04.2020 складає 83631,31 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно вимог ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини є стягнення аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ч.ч. 1, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 , як батько дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини та виконувати рішення суду та, відповідно, виконавчий лист № 2-175/1933/17 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.06.2017 року, до досягнення дитиною повноліття, однак свої батьківські обов`язки не виконував.

Однак, з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 стягнуті з нього аліменти на утримання дитини не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 22.04.2020 за період з 08.06.2017 по 01.04.2020 складає 83631,31 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, що стало обґрунованою підставою для державного виконавця винести вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, про що йому достоменно відомо.

Таким чином, ОСОБА_1 тимчасово обмежений у праві керування транспортними засобами до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, про що йому достоменно відомо.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті, постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 23.04.2020, відеозаписом з нагрудних камер №№ 474378, 475892 та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Дії ОСОБА_1 , який не сплачував аліменти протягом тривалого часу, не виконував рішення суду призвели до наявності заборгованості зі сплати аліментів та до таких наслідків, як встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Крім того, жодних доказів, які б спростовували винність ОСОБА_1 не були подані до суду.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, доведеною повністю.

За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 126 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 536 гривні 80 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 40-1, 126, 245, 247, 251, 252, 268, 277, 278,283, 284 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін, чи зміни постанови.

Суддя К.С. Маштак