Номер провадження: 33/813/1950/23
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 адвоката Мишака Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мишака Дмитра Едуардовича на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 16.06.2023 року, о 10 год. 40 хв., за адресою: регульоване перехрестя вул. Героїв Крут та вул. Івана та Юрія Лип, м. Одеса, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та допустив з ним зіткнення. При дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП), транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим водій ОСОБА_1 порушив п. 16.6 «Правил дорожнього руху України» (далі ПДР України).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.51-53).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 21.09.2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Мишак Д.Е. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Приписами ст.. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним ДТП повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, виходячи з наступних обставин.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №506050, 16.06.2023 року, о 10 год. 40 хв., за адресою: регульоване перехрестя вул. Героїв Крут та вул. Івана та Юрія Лип, м. Одеса, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та допустив з ним зіткнення.

Відповідно до п.16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 506050 від 16.06.2023 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 п.16.6 ПДР України (а.с.2);

- схемою місця ДТП від 16.06.2023 року (а.с.3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16.06.2023 року (а.с.4);

Як вбачається зі схеми місця ДТП, та наданого КУ «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси («Центр - 077»)» відеозапису із камер спостереження, транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 , дійсно рухався зі сторони вул. Героїв Крут, та на перехресті з вул. Івана та Юрія Лип, здійснював поворот ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу, не зупинившись на вул. Івана та Юрія Лип.

З наданого відеозапису вбачається, що під час повороту ліворуч, який виконував транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в зустрічному напрямку прямо рухався транспортний засіб Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає слушними доводи ОСОБА_1 та його представника стосовно того, що ОСОБА_2 , керуючи т.з. Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 , в`їхав на регульоване перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофору, однак зазначені обставини не дають підстав для порушення правопорушником ОСОБА_1 п. 16.6 ПДР України, так як в такому випадку він також виїхав на перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофору, оскільки із відеозапису міста ДТП, який було оглянуто судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, вбачається, що обидва автомобілі: Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням правопорушника ОСОБА_1 , і Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням іншого водія - ОСОБА_2 виїхали на регульоване перехрестя вул. Героїв Крут, та вул. Івана та Юрія Лип в м. Одесі одночасно.

При цьому, слід вказати, що зі змісту пункту 8.7.3. ґ ПДР України слідує, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Стосовно клопотання представника правопорушника ОСОБА_1 адвоката Мишака Д.Е. про призначення у справі судової авто-технічної експертизи, то в його задоволенні було відмовлено, так як у суду апеляційної інстанції відсутні вихідні дані щодо швидкості руху обох транспортних засобів, моменту виникнення для кожного із водіїв перешкоди. Крім того, із наданого КУ «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси («Центр - 077»)» відеозапису, неможливо однозначно встановити, при якому сигналі світлофору вищевказані транспортні засобі виїхали на перехрестя.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що винність водія автомобіля Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 при переїзді перехрестя вул. Героїв Крут, та вул. Івана та Юрія Лип в м. Одесі, не свідчить про відсутність винних дій водія автомобіля Toyota Camry, д.н.з НОМЕР_1 - ОСОБА_1 в порушенні п. 16.6 ПДР України.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що апеляційний розгляд справи відбувається лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якого притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №506050 від 16.06.2023 року, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати правову оцінку діям інших учасників ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що правопорушник ОСОБА_1 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень та вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.

Також, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності висновку місцевого суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд повною мірою врахував характер і спосіб вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував міру адміністративного покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

З огляду на викладене, ні працівником поліції, ні суддею суду першої інстанції не були порушені вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, а тому відповідні твердження сторони захисту є не обґрунтованими, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мишака Дмитра Едуардовича залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда