ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2389/23 Справа № 174/635/23 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Григор`єва Дмитра Валерійовича у режимі відеоконференції,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),

встановила:

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до змісту постанови водій ОСОБА_1 , 29.06.2023, о 01:03 год., по вул.Інтузіастів, 12 в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, керуючи автомобілем Chery Amulet державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під час відеофіксації на нагрудну камеру поліцейського, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, дії ОСОБА_1 посадовою особою кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 рок та закриття провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом.

Апелянт зазначає, що він з його товаришем знаходились у припаркованому автомобілі Chery Amulet державний номерний знак НОМЕР_1 . Світло останній ввімкнув у зв`язку із тим, що близько із його припаркованим автомобілем на великій швидкості проїхав інший автомобіль. Після чого під`їхали поліцейські і апелянт вимкнув світло автомобіля.

Суд першої інстанції незважаючи на відсутність будь-яких доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем тільки на припущеннях зробив висновок, про вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що знаходження особи за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факту керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував прецеденті рішення Європейського суду з прав людини та сам виступив органом обвинувачення, чим порушив право ОСОБА_1 на справедливий суд.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній обставин і просив про скасування постанови суду та винесення нової постанови, якою закрити справу щодо нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши витребувані із Вільногірського міського суду Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті її вимог звертається увага на те, що орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 020307 від 29.06.2023, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія ОСОБА_1 , відеозаписом з цифрової нагрудної відеокамери поліцейського.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КупАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 та переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

Крім того, дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, дійсно, вказаний автомобіль було зупинено через те, що він здійснював рух з відсутнім світлом фар, що підтверджується наявним у матеріалах справи.

Так, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом та його було безпідставно зупинено працівниками поліції, спростовуються відеозаписами з бодікамери поліцейського, з яких вбачається як автомобіль працівників поліції перебуваючи у режимі переслідування рухається за автомобілем, який швидко рухається попереду та повернув у бік за ріг будинку і зник з поля зору за будівлею, через 5-6 секунд патрульний автомобіль повернув слідом за вказаним автомобілем та на узбіччі дороги виявлено щойно припаркований автомобіль «Chery Amulet» д.н. НОМЕР_1 . Апеляційний суд звертає увагу, що світло фар даного автомобілю було вимкнено після потрапляння автомобілю в поле зору цифрової нагрудної відеокамери поліцейського, тобто зовнішні ознаки автомобіля свідчать про підтвердження факту керування транспортним засобом.

Відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, і на ньому зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення.

Крім того, свідок ОСОБА_2 у поданих ним поясненнях у суді першої інстанції не заперечував факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у цей вечір. свідок зазначив, що близько 23:20 він та ОСОБА_1 виїхали з гаражу, за кермом був ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 знаходився на пасажирському сидінні.

З вищевикладеного вбачається, що матеріалами справи, а саме відеозаписами доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідка ОСОБА_2 та службовим повідомлення (рапортом) працівника поліції в сукупності доведений факт руху транспортного засобу та керування ОСОБА_1 даним транспортним засобом.

Крім того, з відеозапису з бодікамери поліцейського слідує, що працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 встановлені в нього ознаки сп`яніння та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому ОСОБА_1 жодних заперечень щодо відсутності в нього ознак сп`яніння не вказав та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Щодо законності зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом під час дії комендантської години, що було обгрунтованою підставою для її зупинки. До того ж, апеляційний суд не може не звернути увагу на те, що підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд, -

постановив:

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду: О.В. Рябчун