Справа № 147/1020/20
Провадження № 3-в/147/12/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Мудрак А.М., розглянувши подання начальника Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Красновської О. про вирішення питання про давність виконання постанови судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 183-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

до суду надійшло подання начальника Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Красновської О. про вирішення питання про давність виконання постанови судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 . Подання мотивоване тим, що на виконанні сектору перебувала постанова Ладижинського міського суду від 08.09.2020, за якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 183-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді 120 годин суспільно корисних робіт. За вказаною постановою ОСОБА_1 відпрацював 16 годин зі 120 призначених. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 28.02.2022 № 40 гр. м. Гайсин ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ та направлений до військової частини НОМЕР_1 . 08.05.2023 постановою Ладижинського міського суду Вінницької області припинено виконання постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Згідно з повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 № 1669 молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на обліку військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з отриманого пояснення 06.11.2023 від порушника встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку військової частини НОМЕР_1 та з 02.11.2023 по 16.11.2023 перебуває у відпустці, що підтверджує відпускний квиток.

Підставою для винесення постанови Тростянецького районного суду в 20.11.2020 стосовно ОСОБА_1 було те, що в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2-978 виданого 27.10.2004 Тростянецьким районним судом, ОСОБА_1 повторно протягом року, після відбуття адміністративного стягнення за ч.1 ст. 183-1 КУпАП, не сплатив аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до виникнення заборгованості в сумі 61722,58 грн. станом на 01.09.2020 року.

Також, згідно з отриманого повідомлення з Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі від 07.11.2023 за вих. № 11288 встановлено, що в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2-978 виданого 27.10.2004 Тростянецьким районним судом про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей 28.02.2023 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 214000 як фактично виконаного у зв`язку з погашенням заборгованості по сплаті аліментів.

Враховуючи викладене, вважає за доцільне звернутися з поданням про вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.11.2020 у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повістки на адресу реєстрації.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився та подала заяву про розгляд подання без їх участі, подання підтримує та наполягає на його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 31-1 КУпАП суспільно корисні роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, оплачуваних робіт, вид яких визначає відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно із ст. 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Окрім того, порядок виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт регламентований наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013 "Про затвердження Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт" (далі Порядок).

Так, згідно з розділом 11 Порядку, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування. Функції уповноваженого органу з питань пробації при виконанні адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт передбачені розділом ХІІ Порядку.

Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 КУпАП законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка скерована судом до виконання, однак не прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; ст.ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки, чим створив підґрунтя для можливих зловживань з боку останніх, тому чинна редакція ст. 303 КУпАП підлягає коригуванню.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації №R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі №17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 №5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява №48068/06).

Крім того, КСУ у п.3.4, п.3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа №10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Як вбачається з матеріалів подання, станом на день звернення з поданням до суду орган пробації вживав всі залежні від нього дії, однак ОСОБА_1 постанову суду за вчинене адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 183-1 КУпАП не виконав.

Як вбачається з матеріалів подання на даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку військової частини НОМЕР_1 . Згідно з відповіддю Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі від 07.11.2023 за вих. № 11288 в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2-978 виданого 27.10.2004 Тростянецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей 28.02.2023 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 214000 як фактично виконаного у зв`язку з погашенням заборгованості по сплаті аліментів.

Дотримання працівником органу пробації законодавчо передбачених спеціальних механізмів взаємодії між державними органами, використання якого передусім передбачено з метою виконання судових рішень без невиправданих затримок, та вжиття всіх процесуальних заходів спрямованих на виконання ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 183-1 КУпАП, на думку суду, свідчить про обгрунтованість підстав для звільнення від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Враховуючи викладене й те, що з часу набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 минуло близько трьох років, наявність постанови про закінчення виконавчого провадження як фактично виконаного у зв`язку із погашенням заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи неможливість виконання постанови про притягнення до відповідальності, суд вважає, що ОСОБА_1 слід звільнити від відбування адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 304, 305 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області Красновської О. про вирішення питання про давність виконання постанови судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 183-1 КУпАП, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Суддя А.М. Мудрак