ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/566/23 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження № 33/807/323/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 травня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Яковенко В.І. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2023 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 2465 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя місцевого суду встановив, що 01.01.2023 о 21 год. 30 хв. стало відомо про відсутність в тимчасовому розташуванні роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника третього відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виконує завдання щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Яковенко В.І. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням вимог процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що в протоколі не наведена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, тобто не наведено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 , та відсутнє посилання на вчинення правопорушення в умовах особливого періоду.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують статус її підзахисного як військовослужбовця та його перебування у складі військової частини, що ускладнює перевірку наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Адвокат стверджує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив правильність складання протоколу та доданих до нього матеріалів. В порушення вимог ст. 283 КУпАП, судом не зазначено опис обставин, установлених під час розгляду справи, лише констатовано зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Враховуючи обізнаність адвоката Яковенко В.І. та ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, від яких надійшло клопотання про підтримку апеляційної скарги та розгляд справи без їх участі, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю адвоката та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримані повною мірою не були, оскільки при прийнятті рішення поза увагою та без належної оцінки суду залишились фактичні обставини, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення.

Як вбачається із відомостей, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення МЕ №74 від 02.01.2023р., 01.01.2023р. о 21 год. 30 хв. стало відомо про відсутність в тимчасовому розташуванні роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника третього відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вона на даний час виконує завдання щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та кваліфікуючи дії ОСОБА_1 , як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинено у умовах особливого періоду, суд вийшов за межі адміністративного обвинувачення.

За нормами КУпАП у компетенцію суду не входить зміна суті правопорушення, його редагування, збирання доказів тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.

При цьому, вважаю за необхідне зауважити на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства. Так, зокрема у справах «Девеєр проти Бельгії», «Отцюрк проти Німеччини» ЄСПЛ, фактично порівнює та уніфікує поняття «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», що вимагає доведеності адміністративного обвинувачення державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

У справі «Карелін проти Росії» ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Наведені обставини унеможливлюють об`єктивний розгляд справи по суті, оскільки неправильне, неповне формулювання суті адміністративного правопорушення унеможливлює визнання судом здобутих по справі доказів належними та допустимими, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

Одночасно слід зауважити на необхідності дослідження висунутого адміністративного обвинувачення через призму його конкретності.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 останньому не інкримінувалося самовільне залишення місця служби, вчинене у умовах особливого періоду. Відповідний протокол відображає лише фіксування відсутності ОСОБА_1 01.01.2023р. о 21 год. 30 хв. в тимчасовому розташуванні роти.

За обставин співставлення змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлених місцевим судом обставин із визнаним доведеним складом адміністративного правопорушення, вважаю, що висновки суду, викладені у постанові, ґрунтуються на неправильно встановлених обставинах справи.

Склад адміністративного правопорушення за ст. 172-11КУпАП передбачає відповідальність за самовільне залишення частини або місця служби.

При цьому кваліфікований склад правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП передбачає діяння, встановлені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Між тим, зміст протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 , засвідчує лише про обізнаністьвідсутності солдата у тимчасовому розташуванні роти.

Однак, протокол не містить жодних даних саме щодо залишення місця служби з посиланням на ознаки самовільності, тобто без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл, що може мати прояв у різних формах, що вочевидь має знайти відображення у протоколі про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю, є обвинуваченням за адміністративним правопорушенням.

Формальний підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення є неприпустимим.

Крім того, суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, самостійно зазначив кваліфікуючу ознаку у виді особливого періоду, хоча така кваліфікуюча ознака не заявлена у протоколі про адміністративне правопорушення

Сукупність встановлених обставин засвідчує, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного звинувачення.

При цьому визнання ОСОБА_1 факту залишення розташування частини не є таким доказом, що відповідає критерію достатності задля визнання доведеним інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки провина особи має перевірятися у контексті інкримінованих обставин та повинна бути доведена належними, допустимими і достовірними доказами, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Крім того, в контексті перевірки дотримання принципу неупередженості та об`єктивності суду звертає на себе увагу долучення до матеріалів справи рішення, роздрукованого з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП (а.с. 45-46), що, з огляду на позицію сторони захисту, може вказувати на самостійне відшукування судом певних доказів, хоча б і на користь характеризуючих даних, а тому порушення принципів змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Встановлені при апеляційному розгляді справи обставини не переконують суд у наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-11 КУпАП у контексті інкримінованих у відповідному протоколі обставин.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Сукупність вказаних вище обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що вимагає скасування оскаржуваної постанови з прийняттям нової про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, судя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Яковенко В.І. задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2023 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст.172-11 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник

Дата документу Справа № 336/566/23