Провадження № 33/824/2057/2023 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 16 листопада 2022 року о 01-й годині 00 хвилин в м. Києві на Харківському шосе, 58 водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога пройшла з власної згоди у встановленому законом порядку, чим порушила п. 2.9а Правил дорожнього рухуУкраїни.

Таким чином ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, та висновки суду ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах.

Як стверджує ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, суд вийшов за межі пред`явленого звинувачення, тобто встановив обставини, які не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та не підтверджені жодними доказами.

Окрім того, апелянт увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №460323 від 16.11.2022 року, зазначено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані наркотичного сп`яніння, як встановив безпідставно суд першої інстанції.

Таким чином, апелянт вважає, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення (керування та з ознаками алкогольного сп`яніння ) не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП про адміністративне правопорушення та п.2.9 Правил дорожнього руху України, а також відсутні допустимі докази, а тому її відповідальність за діяння, зазначене в протоколі, на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП виключається.

Також, зазначає щодо допустимих доказів перебування в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння до матеріалів справи не додано. В матеріалах наявний висновок про нібито перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння. Проте даний доказ є недопустимим, так як даний висновок є недійсним.

Зазначає, що ОСОБА_1 не проходила огляд на перебування в стані наркотичного сп`яніння, тому суд не може брати даний висновок до уваги.

Крім цього апелянт вказує, проте у висновку суду на відео наявне підтвердження проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не відповідає дійсності і спростовується відеозаписом, на даному відеозаписі відсутня будь-яка інформація про саме проходження ОСОБА_1 огляду у встановленому порядку у лікарні.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що даний висновок складений з порушенням інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема пункт 20, а тому вважає його не дійсним.

Окрім того апелянт вказує, що висновок щодо результатів медичного огляду особи складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках.

Тому, апелянт вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог інструкції, вважаються недійсними.

Також зазначає, що у висновку відсутній підпис ОСОБА_1 , та що він їй не вручався, а тому він складений з порушенням інструкції та є недійсним на підставі п.22 вказаної інструкції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Під час апеляційного розгляду захисники ОСОБА_1 - адвокати Шнайдер С.В. та Денисенко Д.Д. В були присутні у судових засіданнях суду апеляційної інстанції та надали свої пояснення на підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 . Разом з тим, в судове засідання апеляційного суду, призначене на 10 листопада 2023 року, належним чином повідомлені учасники провадження не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи, до суду не надходило.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність учасників провадження.

У справі яка розглядається, суд у встановлений законом спосіб повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, забезпечив останньому розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 460323 від 16 листопада 2022 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Toyota C-HR Hybrid» д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння та пройшла огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога з власної згоди у встановленому законом порядку;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 листопада 2022 року (а.с. 2), відповідно до якого водійка ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння - канабіноїди (марихуана), стимулятори (амфетамін);

- копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 006320 від 16.11.2022 відповідно до якого ОСОБА_1 перебувала в стані сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів (марихуана), стимуляторів (амфетамін);

- копією результату лабораторного дослідження № 4183 від 16.11.2022, відповідно до якого у сечі ОСОБА_1 виявлено речовини «марихуана» та «амфетамін».

- копією результату лабораторного дослідження № 1322 від 16.11.2022, відповідно до яких у сечі ОСОБА_1 виявлено 0,14 проміле етанолу;

- відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції;

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, так як в ньому не розкрито об`єктивну сторону правопорушення є безпідставними, оскільки в протоколі зазначено суть правопорушення, яке полягає в тому, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані сп`яніння.

При цьому, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і в ній зазначено опис обставин, установлених під час розгляду справи, які встановив суд першої інстанції, тому доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення є безпідставними. Разом з цим, суд зазначив в постанові нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та мотивував своє рішення.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження таких дій і їх результатів.

Крім того, апеляційним судом задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик в судове засідання працівника поліції, відповідального за складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні інспектор управління патрульної поліції у місті Києві лейтенант поліції Лисенко О.В., який підтвердив фактичні обставини справи, відображені зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не проходила огляд на стан сп`яніння, а тому суд не може брати даний висновок до уваги, а також те, що даний висновок складений з порушенням Інструкції, є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними у справі доказами в їх сукупності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з підстав його неповноти або неправильності не оскаржувала, як і не оскаржувала дії працівників медичного закладу.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про те, що на відеозаписі відсутня будь-яка інформація про саме проходження нею огляду у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, оскільки зазначений відеозапис не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 . Вина останньої підтверджується і іншими доказами, долученими до протоколу.

Доводи ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено не уповноваженою на те посадовою особою, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а також поясненнями інспектора управління патрульної поліції у місті Києві лейтенант поліції Лисенко О.В.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАПта в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 07 березня 2023 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко