ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/3646/23
Головуючий у 1-й інст. Черниш О.Л.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
Доповідач Кузнєцова О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Херсон

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду Кузнєцова О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсон апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 серпня 2023 року в справі за матеріалами, які надійшли з відділу поліції №1 Херсонського районного управління поліції Головного управління поліції в Херсонській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду мотивована тим, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не знайшла своє підтвердження, крім того ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підпадають під дію пункту 4 та 7 частини 2 статті 33 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відповідно не є суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заява мотивована тим, що про судове засідання він повідомлений не був, постанову суду не отримував, дізнався про неї з ЄДРСР, ознайомився з матеріалами справи лише 31 жовтня 2023 року. У зв`язу з викладеним, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду.

В апеляційній скарзі апелянт, вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми діючого законодавства.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 позбавив його та його сім`ю можливості приготувати їжу, шляхом від`єднання його будинку від електромережі, чим вчинив насильницькі дії економічного характеру.

Зазначає, що пояснення ОСОБА_3 з приводу ремонту електромережі, які містяться в матеріалах справи не заслуговують на увагу, оскільки він не має спеціальної освіти та дозволу на проведення таких ремонтних робіт.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки вони є братами та проживають в одному будинку зі спільним входом, що є підставою віднести таких осіб під дію пункту 4 та 7 ч. 2 статті 33 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зазначає, що дії ОСОБА_2 носять систематичний характер, він постійно принижує його сім`ю й будь-якими можливими способами намагається їх змусити виїхати із спільного будинку.

Судом першої інстанції вищезазначені обставини враховано не було, що призвело до винесення незаконного судового рішення.

На підставі викладеного просить скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 серпня 2023 року та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні адвокат Юрченко Н.С., яка діє від імені ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його адвокат Токаленко В.М. не з`явились, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. За таких обставин та у відповідності до положень частини шостої статті 294 КУпАП суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.

Беручи до уваги ту обставину, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції не повідомлявся, постанову суду від 16 серпня 2023 року судом першої інстанції винесено без його участі, ознайомився з матеріалами справи 31 жовтня 2023 року, апеляційну скаргу подано 08 листопада 2023 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження та вважає за доцільне його поновити.

Вирішуючи питання по суті апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції при винесенні постанови посилався на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 , рапорт.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 886300 від 09 серпня 2023 року ОСОБА_2 29.07.2023 року близько 16 години 15 хв. за місцем мешкання АДРЕСА_1 від`єднав будинок від електромережі, у зв`язку з чим, його брат ОСОБА_1 та дружина з неповнолітніми дітьми останнього залишились без можливості приготувати їжу, чим вчинив насильницькі дії економічного характеру. У графі для пояснень особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_2 зазначив, що вимкнув з метою перепідключення оселі та ремонту електропроводки.

До протоколу долучено пояснення ОСОБА_1 , відповідно яких він зазначав, що він мешкає за вказаною адресою зі своєю сім`єю - дружиною та двома малолітніми дітьми в прибудові до будинку, а в головному будинку проживає його мати та брат ОСОБА_2 , які мають окремий вхід до будинку, а вони свій до прибудови. Також вказує, про відсутність світла у прибудовій через перерізання електропроводки до електролічильника.

У своїх поясненнях ОСОБА_2 вказав, що він з сім`єю та ОСОБА_4 , який у протоколі зазначений потерпілим, проживають окремими сім`ями за однією адресою. ОСОБА_2 проживає в будинку, а його брат ОСОБА_1 проживає в прибудові до будинку і мають окремий вихід з будинку. Сім`я ОСОБА_5 часто позбавляє його матір ОСОБА_6 електропостачання, тому він проводив ремонт електромереж з метою подальшого недопущення припинення електропостачання до приміщення, в якому проживає його мати ОСОБА_6 . Проте цей ремонт жодним чином не вплинув на можливість брату приготувати їжу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидії домашнього насильства» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під економічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Таке насильство небезпечне тим, що умисне відібрання або ненадання одним членом сім`ї іншому майна та коштів, на які постраждала особа має передбачене законом право, може мати наслідком смерть жертви або викликати порушення фізичного чи психічного здоров`я.

Тобто, обов?язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Разом з тим, наведені в протоколі дії ОСОБА_2 підтверджуються лише письмовими поясненнями ОСОБА_1 .. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається чи викликали дії ОСОБА_2 будь-які наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, порушення фізичного чи психічного здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як брати (згідно їх пояснень), які не проживають однією сім`єю, не підпадають під дію пункту 4 та 7 частини 2 статті 33 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відповідно не є суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2КУпАП.

До того ж і відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП, яка полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки вони є братами та проживають в одному будинку зі спільним входом, не приймаються судом до уваги, так як, це протирічить матеріалам адміністративної справи, а саме поясненням до протоколу ОСОБА_1 , які він надав власноручно та зазначив в них про те, що він не проживає з ОСОБА_2 разом, та має окремий вхід до будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 , не має спеціальної освіти та дозволу на проведення ремонтних робіт електромережі, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вони не стосуються предмету даного розгляду.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення економічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 16 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кузнєцова О.А.