Справа №484/377/23
Провадження № 33/812/193/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Бондаря П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Бондаря Павла Юрійовича на постанову, яку ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Літвіненко Тетяни Яківни у приміщенні цього ж суду 13 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№092229 від 16 січня 2023 року, який було направлено на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, водій ОСОБА_1 16 січня 2023 року керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , в с. Кінецпіль, по вул. Шкільна 25 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці або в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Бондар П.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння працівниками поліції не встановлений, оскільки в матеріалах справи відсутній медичний висновок лікаря-нарколога зі встановленим позитивним результатом на вміст у крові та сечі алкоголю, також відсутній акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений інспектором поліції, в якому було б зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Крім того ОСОБА_1 не був водієм, а лише стояв біля магазину та пив каву.

Жодних пояснень в протоколі ОСОБА_1 не надавав, і письмово не пояснював, проте розписався декілька разів там, де вказав йому працівник поліції, а саме у незаповненому бланку протоколу та у бланку письмових пояснень.

Крім того в письмових поясненнях свідків стоять тільки підписи цих осіб, та запис: «з моїх слів записано вірно та мною прочитано», а вся інша інформація, що міститься у цих поясненнях надрукована на готових бланках, та письмово заповнена поліцейським. Отже письмові пояснення свідків не можна вважати належними та допустимими доказами.

Також зазначені свідки не були допитані в судовому засіданні, під час розгляду даної справи, що виключає можливість перевірки їх показів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , пояснила, що того дня вона та ОСОБА_3 сиділи в салоні автомобілю ОСОБА_1 біля магазину «Везунчик» та пили каву. Через деякий час позаду зупинився патрульний автомобіль та працівник поліції, підійшовши до автомобілю запропонував надати документи, повідомив, що у працівників поліції є план заходів і вони перевіряють усіх водіїв. На питання працівників поліції, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, той відповів що не вживав, та показав на стаканчик із кавою. Також на запитання поліцейського, чому в салоні автомобілю незрозумілий йому запах, ОСОБА_1 продемонстрував, що курить сигарети «Айкос» із вишневим ароматом.

Проте суд першої інстанції критично поставився до показів свідка.

Крім того зйомка подій 16 січня 2023 року здійснювалась працівниками поліції не на нагрудну камеру працівника поліції, а на мобільний телефон. Також зазначений відеозапис не є непереривним, починається із моменту зупинення працівниками поліції якогось автомобіля із неіндефікованими номерами, який не належить ОСОБА_1 , а потім із моменту де поліцейський запитує, чи відмовляється ОСОБА_1 пройти медичне освідування.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи не вбачається, який саме автомобіль був зупинений працівниками поліції, його марка, номерний знак не видно.

ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.

На думку захисника Кравченка Р.В., порушення останнім пункту 2.5 Правил дорожнього руху не відбулося, а з наданих суду доказів не можливо встановити, що він 16 січня 2023 року керував автомобілем. До справи не надано доказів підтвердження провини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано правопорушення належними доказами.

При ухваленні постанови суд першої інстанції порушив ст. 6 Конвенції, практику ЄСПЛ та ст.62 Конституції України, оскільки не можна вважати, що винуватість ОСОБА_1 доведено на підставі достатніх доказів, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Також в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Бондар П.Ю. заявив клопотання про призначення у справі експертизи відеозапису. На вирішення експерта адвокат просив винести наступні питання: 1) за допомогою якого технічного пристрою (відеомагнітофону, диктофону, відеокамери, спеціального засобу тощо)зафіксовані відеограми на CD диску, що знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 статті 130 КУпАП та їх фрагменти ? 2) за допомогою одного чи декількох технічних пристроїв зафіксовані конкретні фрагменти відеограм? 3) Чи є надані відеограми оригіналом чи копією? 4) Чи проводився запис відеограм безперервно? 5) Чи зазнали зміни надані відеограми ? 6) Які відеограми містять область видаленої інформації технічного пристрою (цифрового диктофона, змінного носія інформації,іншого пристрою відео-, звукозапису тощо)? 7) Чи можливо відновити в повному обсязі або частково відеограму із змінного носія інформації? 8) Чи можливо ідентифікувати осіб, марки транспортних засобів, номерних знаків транспортних засобів, зафіксовані на відеограмах?

ОСОБА_1 та його захисник Бондар А.П. в судове засідання повторно не з`явилися, про судові засідання повідомлялися шляхом направлення судових повісток поштовим зв`язком, а захисник також електронною поштою та телефонограмою, про причини неявки суд не повідомили, тому апеляційний суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Також при вирішенні клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про призначення у справі експертизи відеозапису апеляційний суд виходить з таких міркувань

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, клопотання про призначення експертизи відеозапису під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 та його захисником не заявлялось, будь-яких причин, чому про необхідність проведення зазначеної у клопотанні експертизи, а також про неможливість проведення такої експертизи ОСОБА_1 перед місцевим судом не заявлялось. За такого апеляційний суд не вбачає підстав для призначення експертизи, а тому відхиляє заявлене клопотання.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№092229 від 16 січня 2023 року (далі Протокол), водій ОСОБА_1 16 січня 2023 року керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , в с. Кінецпіль, по вул. Шкільна 25 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, та почервоніння обличчя, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці або в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Протокол підписаний двома свідками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Будь-яких зауважень або заперечень особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо факту керування автомобілем або щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння протокол не містить.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив «до повного витверезіння за кермо зобов`язуюсь не сідати».

Достовірність викладених у Протоколі відомостей, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейськими на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами:

відеозаписом правопорушення, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і в якому зафіксовані усі викладені в Протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі;

долученими до Протоколу письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт керування транспортним засобом 16 січня 2023 року та відмову від проходження огляду;

письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в якості свідків підписали Протокол, в яких зазначено, що у присутності цих осіб працівники поліції запропонували ОСОБА_6 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою драгера чи в медзакладі, але він відмовився.

Враховуючи, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено також фіксацією технічними засобами відеозапису, письмовими поясненнями свідків, суд першої інстанції, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№092229 долучено диск з відео-записом подій 16 січня 2023 року.

Так, з початку відеозапису (файл 2) вбачається, що транспортний засіб, номерний знак НОМЕР_1 , рухається о 20 год 10 хв. та був зупинений на вимогу працівників поліції (час запису 00:22, зображення досліджено в збільшеному розмірі та у режимі сповільненого перегляду). В салоні автомобілю знаходився чоловік.

Також працівники поліції в присутності двох свідків встановили особу ОСОБА_1 (файл 1). ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом.

Відсутні заперечення ОСОБА_1 такого факту і в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№092229, який ним підписаний з викладенням також пояснень по суті правопорушення.

До того ж, згідно апеляційної скарги, ОСОБА_1 підтверджує факт користування автомобілем OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , тоді як рух саме автомобілю з аналогічними номерами та його зупинка працівниками поліції зафіксований на відеозапису, який долучений до протоколу, у період часу, який безпосередньо передував часу складання Протоколу та зазначеному в ньому часу правопорушення (20 год 30 хв. та 20 год. 25 хв. відповідно).

Також до Протоколу додані письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що того дня близько 20 години рухався на своєму транспортному засобі OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Шкільній 25, та перед цим дійсно вживав спиртні напої, а саме - ром-колу, після чого сів за кермо, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці, або в медичному закладі відмовився в присутності 2 свідків, свою вину визнав, та до повного витверезіння за кермо пообіцяв не сідати (а.с.2).

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 , 16 січня 2023 року за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№092229 від 16 січня 2023 року, оскільки системний аналіз наявних у справі доказів дає обґрунтовані підстави для такого висновку.

Посилання скаржника на те, що автомобілем він не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим.

З відео-зйомки також вбачається, що працівники поліції в присутності двох свідків пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у відповідному медичному закладі ( файл 1).

Проте ОСОБА_1 відмовився від проходження зазначеного огляду і такі обставини ним не заперечувались.

Зазначене свідки підтвердили в своїх письмових поясненнях.

Посилання скаржника на те, що відео-зйомка не містить доказів керування автомобілем саме ним, не спростовують висновки суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування постанови суду.

Відео-зйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковою, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Так само свідки, які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення чи огляду на стан сп`яніння можуть засвідчити лише факт проведення відповідних процесуальних дій. Жодних інших обставин вони не могли і не можуть підтвердити, чи надати якісь інші відомості, що б могли вплинути на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Отже, допит цих свідків, на непроведення якого зазначає апелянт, жодним чином не вплинув би на результат розгляду адміністративної справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол серії ААБ№092229 від 16 січня 2023 року та письмові пояснення ОСОБА_1 не були складені працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 , а ним підписані пусті бланки, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом цього протоколу, який містить підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та не підтверджується будь-якими доказами і не можуть бути встановлені судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи з огляду на предмет дослідження за цим провадженням. Відомості щодо оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції при оформленні 16 січня 2023 року матеріалів адміністративного правопорушення та результати розгляду таких скарг матеріали справи не містять. Крім того, наведене не впливає на встановлення факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Крім того слід зазначити, що в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснила, що працівник поліції заповнив бланки та вказав ОСОБА_1 , де підписувати, що спростовує наведене твердження апелянта про складання протоколу за відсутності ОСОБА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме - наявність двох окремих відеозаписів, не той формат запису не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Посилання в апеляційній сказі на те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки цей факт не спростовує вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна