Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1647/23
Провадження № 3/382/1057/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ідентифікаційний номер невідомий,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 977105 від 02.10.2023 року, 26.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній без поважних причин не відвідує заняття в навчальному закладі Лизогубовослобідському НВК більше 10 днів та перебуває за місцем проживання АДРЕСА_1 .

Про надходження на розгляд суду вказаної справи було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

В сидовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що коли у навчальному закладі проводяться зайняття на стаціонарній формі навчання син їх відвідує, однак у вересні проводилися навчання дистанційно і декілька з них син пропустив, оскільки вдома відсутній комп`ютер та у зв`язку із складним матеріальним становищем родини новий мобільний телефон (з метою зайнять онлайн) вони придбали сину трохи пізніше, і зараз він відвідує дистанційні зайняття.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП встановлено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям, тощо), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

До матеріалів справи додано:

- довідка про непритягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких у навчальному закладі проводяться навчання онлайн, а вона не мала технічних засобів для виходу дитини онлайн;

- копія сторінок паспорта ОСОБА_1 ;

- лист-клопотання Лизогубовослобідському НВК від 19.09.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_2 "пропустив більше 10 календарних днів: не виходив на заняття, не виконував заняття, підтверджуючих документів з приводу хвороби не має. Просимо допомогти провести профілактичну бесіду з учнем та допомогти залучити до навчання".

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично інкримінується невиконання батьківських обов`язків у зв`язку із невідвідуванням сином онлайн занять (при цьому причини цього невідвідування органом поліції не досліджувалося; ). В листі-клопотання до органу поліції Лизогубовослобідського НВК від 19.09.2023 року зазначено те, що ОСОБА_2 "не виходив на заняття, не виконував заняття, підтверджуючих документів з приводу хвороби не має. Просимо допомогти провести профілактичну бесіду з учнем та допомогти залучити до навчання". Доказів проведення профілактичної бесіди з учнем та надання допомоги для залучення до навчання, як про це просив навчальний заклад, а також відповідної відповіді органу поліції матеріали справи не містять. Натомість, складено протокол у справі, що розглядається. Доказів невідвідування зайнять стаціонарної форми навчання матеріали справи не містять. При цьому, зазначені вище положення законодавства розірізняють обов`язки батьків щодо "виховання" та "навчання" дитини. Разом з тим, в протоколі вказано про невиконання обов`язків щодо "виховання" дити, однак не зрозуміло, як виховання пов`язано з не відвідуванням онлайн навчання.

При цьому, суд також враховує, що сама по собі обставина не відвідування зайнять онлайн, без дослідження фактичних причин цього, у зв`язку зі складним матеріальним становищем родини (неможливість забезпечення комп`ютером) сама по собі не може свідчити про умисний характер дій щодо ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання своїх дітей, а отже автоматично не формує склад правопорушення за ст. 184 КУпАП.

Таким чином, суд констатує, що фактично протокол за адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП в даному випадку складено передчасно, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б засвідчили обставини щодо події і складу правопорушення, а також вину ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п. 43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, " ОСОБА_3 , Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення за 1. 2 ст. 184 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 184, 247, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. М. Нарольський