Справа № 343/1336/22
Провадження № 33/4808/246/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Воробця Р.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Воробця Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Правопорушення вчинено за наступних обставин.

05 серпня 2022 року о 17:57 год. в с. Витвиця по вул. Зеновія Красівського, 5 Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом (скутером) «Honda Dio», без державного номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка мова, нестійка хода, від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest 6820» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат Воробець Р.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Долинського районного суду від 08.03.2023 року, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вважає, що постанова суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.

Захисник вказує, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 детально розповів як відбувалися події 05.08.2022 року біля 18 год., а саме про те, що працівники поліції наказали йому, щоб він сів за скутер після випитого 100 г пива, нібито для того щоб супроводити його додому, а потім зупинили його та запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився, але поліцейський повідомив, що прилад «Драгер» поламався та додав, що вони для показників складуть на нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, суд постановить рішення про попередження, оскільки скутер не є транспортним засобом, а тому штраф та позбавлення прав не передбачено. Будучи необізнаним із законодавством, він погодився, тоді поліцейський вийняв мобільний телефон та почав його знімати. На вимогу працівників поліції, він на камеру відмовився від проведення огляду на місці зупинки та в медичному закладі, підписав два чисті бланки протоколу та поїхав додому. На місці поліцейські будь-які документи не складали і копій документів не вручали.

Сторона захисту звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив те, що поліцейські спровокували ОСОБА_1 на керування скутером, при цьому останній перебував в тверезому стані. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання цього свідка. Натомість підлягають сумніву, взяті судом до уваги показання свідка поліцейського ОСОБА_3 , оскільки він є зацікавленою особою, і він повинен був мати при собі службову бодікамеру, навіть перебуваючи у службовому відрядженні, і знімати на неї процес огляду, а не на мобільний телефон. При цьому, поліцейські не були позбавлені можливості за відсутності у них спеціальних технічних засобів провести огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків.

Вказує, що відеозапис огляду водія проводився на мобільний телефон, який не відноситься до пристроїв, які можуть використовуватися працівниками поліції для фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення. Відеозапис являє собою фрагментарну нарізку з двох файлів і не відображає обставин проведення огляду водія та складання нормативних документів. Так, відсутні дата та час події, будь-які дані про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, запропоновано проїхати в медичний заклад для огляду, роз`яснено наслідки такої відмови, а також відсутні дані про складання акту огляду водія, направлення в медичний заклад для визначення стану алкогольного сп`яніння, протоколу про адміністративне правопорушення, вручення його копії, які є необхідними умовами притягнення особи до адміністративної відповідальності. Водночас, зазначений відеозапис повністю підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду водія, направлення в медичний заклад в його присутності не складались. А відтак зазначені в протоколі дані про відмову водія від проведення такого огляду не підтверджені жодними допустимими доказами. При цьому, з долученого до матеріалів справи відеозапису, у водія ОСОБА_1 не вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, його поведінка спокійна та адекватна, вимоги працівників поліції він виконує без будь-яких заперечень.

Вважає, що, беззаперечних доказів, зібраних відповідно до вимог законодавства, які б вказували на те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. ПДР України, матеріали справи не містять.

Водночас, сторона захисту вказує, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом було спровоковане поліцейським, який висловив вимогу про керування скутером, тоді як в його обов`язки входило відсторонення особи, щодо якої є підозри в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М., підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт переконаний, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118415 від 05.08.2022 року (а.с. 1), з якого встановлено, що 05 серпня 2022 року о 17:57 год. в с.Витвиця по вул. Зеновія Красівського,5 Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керував транспортним засобом (скутером) «Honda Dio», без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка мова, нестійка хода, від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest 6820» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України; актом огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) з якого вбачається, що даний огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 : почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нестійка хода, однак огляд на стан сп`яніння не проводився, так як водій відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2022 року (а.с. 3), з якого вбачається, що внаслідок огляду поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нестійка хода, в зв`язку з чим його направлено на огляд до закладу охорони здоров`я - КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», однак огляд на стан сп`яніння не проводився, так як водій відмовився їхати в медзаклад; відеозаписом зі службової камери поліцейського, який знаходиться на диску DVD-R (а.с. 6) та з якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та в медичному закладі.

Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, вважає за належне повторно дослідити наявні в матеріалах справи докази.

Перевіряючи доводи захисника щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що матеріали провадження не містять відомостей щодо провокації з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, неправомірних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу, під час з`ясування фактичних обставин щодо особи, яка керувала транспортним засобом, пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до приписів Інструкції, оформлення адміністративних матеріалів та складання протоколу про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять даних щодо оскарження ОСОБА_1 та його захисником неправомірності дій патрульних поліцейських, перевищення останніми службових повноважень, як і не містять документального підтвердження результатів такого оскарження.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не заперечує факту керування транспортним засобом та посилається виключно на порушенням процедури огляду на стан сп`яніння, складання адміністративних матеріалів, невручення копії протоколу щодо нього, а отже і не пред`явлення адміністративного звинувачення.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_1 не підписував жодних документів та йому не було вручено копії протоколу щодо нього і тому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності, з огляду на їх голослівність, необґрунтованість та наступне.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

За змістом ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмові від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою поліцейським СРПП Калуського РВП ст. снт. поліції Белей П.Б. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено (дослівно) «більше так не буду огляд на алкоголь проходити не буду», що свідчить про розуміння ним висунутого обвинувачення, визнання факту керування транспортним засобом в стані сп`яніння та відмову від огляду на стан сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був під власноручний підпис ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та власноручними підписами особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності і яка добровільно відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Належних та допустимих доказів фальшування даних протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і оскарження незаконних дій працівників поліції, порушень складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , суду не надано.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП, а доводи ОСОБА_1 про те, що він не підписував жодних документів та йому не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема його власноручними підписами та поясненням по суті правопорушенні у відповідній графі протоколу.

Апеляційний суд наголошує, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства у зв`язку з чим доводи апелянта про фальшування матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення можуть бути належним чином перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Результати такого провадження можуть бути правовою підставою для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оспорював чинність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу в момент його підписання, не надав відповідні пояснення щодо неправомірності дій працівників поліції у відповідній графі протоколу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується власноручно написаними в протоколі про адміністративне правопорушення поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки прямо вказують на те, що після повідомлення правопорушнику про зміст висунутого йому обвинувачення, останній не змінив свого психологічного ставлення щодо необхідності проходження огляду на стан сп`яніння та повністю підтвердив свою відмову проходити огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що власноручний підпис ОСОБА_1 в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому зазначено про те, що такий огляд не проводився, додатково підтверджує відмову водія транспортного засобу проходити такий огляд.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, нестійка хода, та огляд не проводився, водій відмовився їхати в медичний заклад.

Апеляційний суд вважає, що сам факт не проведення огляду на стан сп`яніння, за наявності певних ознак перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, які належним чином зафіксовані сукупністю належних та допустимих доказів, вказує на те, що такий огляд не було проведено саме у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу проходити такий огляд.

Крім того, апеляційним судом були досліджені два відеозаписи на диску CD-R, що долучені працівниками патрульної поліції до протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, на одному з відеозаписів зафіксовано факт керування ОСОБА_1 скутером, а на іншому ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відеозапис є вичерпно інформативним, носить безсторонній характер, позбавлений упередження та суб`єктивного ставлення, а відтак надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку її учасників.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував скутером з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у зв`язку з тим, що не заперечував перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом фактичні обставини свідчать, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не заперечував вживання алкогольних напоїв.

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно послався на показання поліцейського ОСОБА_4 , який вказав, що ОСОБА_1 було зупинено за керування скутером без шолома, а також підтвердив те, що відео фіксація відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння здійснювалась на мобільний телефон, оскільки службової бодікамери поліцейські не мали.

Таким чином доводи апелянта щодо неналежності відеозапису, у зв`язку з ти, що його зафіксовано на мобільний телефон, є неспроможними, оскільки не спростовують правильність встановлених судом фактичних обставин.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_2 , оскільки вони не стосуються фактичних обставин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема: прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі; ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції, тощо.

Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано вимога закону , та за наявності підстав вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать дані долучених до матеріалів провадження акту огляду (а.с. 2), направлення на огляд (а.с. 3) та дані відеозапису (а.с. 6). Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог закону.

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Воробця Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв