Провадження № 3/734/941/23 Справа № 734/1411/23
ПОСТАНОВА

іменем України

11 травня 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області під головуванням судді Бараненка С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Козелець справу, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 065306 від 08.04.2023 року, 08.04.2023 року в 19 годин 18 хвилин Чернігівська область Чернігівський район, м. Остер, вул.. 8-го Березня 65, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом мопед Альфа б.н. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки з застосуванням спеціального технічного приладу ALKOTEST 6810 ARAM 3556 (Drager), результат огляду позитивний 1,3 проміле, тест № 623 від 08.04.2023 року проводився на безперервну відефіксацію на службову б.к., чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду письмове пояснення, згідно змісту якого він не визнає, що скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, так-як він не погодився з результатом приладу на місці його зупинки, але його право поїхати до лікарні та пройти законний медичний огляд у лікаря йому ніхто не роз`яснив, якби йому запропонували поїхати , він би обов`язково це зробив, але йому навіть не запропонували. Він цілком не погоджується зі складеним протоколом та вважає, що огляд проведений незаконно, бо до лікарні його ніхто не направляв і він стверджує, що в стані алкогольного сп`яніння мопедом не керував.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яке посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за законом передбачено адміністративну відповідальність. Це, - насамперед дія або бездіяльність, що за наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП - обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 року, докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 065306 від 08.04.2022 додано, як доказ DVD-R диск з записом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції , під час дослідження якого в судовому засіданні встановлено, що відеозапис триває з 19 години 19 хвилин по 19 годину 25 хвилин 08.04.2023 року, а саме 05 хвилин 51 секунд. На відеозапису видно, що після проходження на місці зупинки огляду на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням спеціального технічного приладу ALKOTEST, ОСОБА_2 , відеозапис закінчився, тобто до закінчення службових обов`язків поліцейськими, в даному випадку складання відповідних процесуальних документів та інших необхідних дій, в подальшому на портативний відеореєстратор поліцейського не фіксувалось.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 065306 від 08.04.2023 року відносно ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП складався в 19 годин 26 хвилин, тобто вже після закінчення відеозйомки з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника патрульної поліції, який був наданий суду, і тому відсутні відомості зафіксовані на відеозапис, чи роз`яснювалися працівниками поліції ОСОБА_2 його процесуальні права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також після його незгоди, як він стверджує в своєму письмовому поясненні, з результатом тестування на алкоголь спеціального технічного приладу ALKOTEST на місці зупинки, чи пропонувалось пройти відповідно до встановленого порядку, огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбуваєгься з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеоресстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За положеннями п. 6 розділу II Інструкції № 1026 у разі пошкодження портативного відеоресстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Всупереч вимог вказаних положень, відеофайл є лише фрагментом запису поротягом 5 хвилин 51 секунд до початку часу складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 065306 від 08.04.2023 року, а тому він не може бути допустимим доказом у даній справі.

Відповідно до ч. ч. 2-4, 6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Направлення водія для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Однак відеозйомка на портативний відео реєстратор поліцейського велась тільки певний період часу, а не безперервно до завершення виконання службових обов`язків поліцейськими, тому неможливо спростувати слова особи , що притягується до адміністративної відповідальності іншими доказами, крім відеозйомки, що він не погодився з результатом тестування на алкоголь спеціального технічного приладу ALKOTEST на місці зупинки та чи йому було запропоновано після цього пройти відповідно до встановленого порядку, огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я.

В рішенні «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджуються зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо є неналежними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально- правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину),

Таким чином ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за своєю суттю є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст, 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За наведених вище обставин, аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 , відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена та не підтверджена належними і допустимими доказами, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності, тому справа підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 247, 251, 252, 284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області С.М. Бараненко