Номер провадження: 33/813/786/23
Номер справи місцевого суду: 521/1969/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Воронцова Л.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Оскаржуваною постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн., за те, що він 01 січня 2023 року о 19 годині 50 хвилин у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22/8 керував транспортним засобом «BMW 530 D», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна шкіряного покриву, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Не погоджуючись із наведеною постановою, 20.03.2023 року адвокат Дукіна Д.С., яка діяла від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, яка була повернута постановою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2023 року.

01 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду нову апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Окрім того апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що у судовому засідання суду першої інстанцій 15.03.2023 року він присутній не був, про факт його притягнення до адміністративної відповідальності обізнаний не був. На початку квітня його адвокат - Дукіна Д.С. повідомила про дострокове розірвання договору про надання правової допомоги, в подальшому йому стало відомо про те, що адвокатом вже подавалась апеляційна скарга на оскаржувану постанову, яка була повернута апеляційним судом. 21.04.2023 року, ознайомився з матеріалами справи та 01.05.2023 року подав до суду апеляційну скаргу.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , перевіривши його доводи матеріалами справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала, за наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає, що однієї із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте у статті 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Проте, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, законодавець пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не отримання особою копії постанови.

Відповідно до вищенаведеної норми закону апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень.

Встановлення в законі строків на розгляд справи про адміністративне правопорушення також спрямоване на забезпечення вказаного принципу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Дукіна Д.С. були належним чином обізнані про дату, час та місце судового засідання суду першої інстанції, призначеного на 15 березня 2023 року (а.с.14), окрім того ОСОБА_1 скористався визначеними ст. 268 КУпАП правами на власний розсуд, подавши, в особі свого представника, до суду власні заперечення проти протоколу та надавши пояснення щодо обставин його складання (а.с.15-25).

Після прийняття оскаржуваної постанови, адвокат Дукіна Д.С., яка діяла від імені ОСОБА_1 , 20.03.2023 року звернулась до суду із апеляційною скаргою, зміст якої свідчить про ознайомлення адвоката із текстом наведеної постанови (адвокат цитує оскаржувану постанову: мотиви суду першої інстанції, встановлені ним обставини у справі).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Дукіної Д.С., яка діяла від імені ОСОБА_1 , повернуто особі яка її подала. Копію ухвали надіслано апелянту на зазначену нею електрону пошту та було отримано 24.03.2023 року (а.с. 43).

Дійсно, підставою повернення апеляційної скарги було ненадання захисником, у порушення вимог ч. 2 ст. 271 КУпАП, засвідченого підписами сторін витягу з договору про надання правової допомоги, який обов`язково додається до ордера, разом з тим, на переконання апеляційного суду, зазначене не свідчить про необізнаність адвоката Дукіної Д.С. та її довірителя ОСОБА_1 про факт винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, результати розгляду справи, мотиви судового рішення, та строки оскарження, а отже апелянт мав можливість оскаржити таку постанову у встановлений законом строк, якою не скористався.

ОСОБА_1 посилається на дострокове розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Дукіною Д.С., проте не надає жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Разом з тим, ОСОБА_1 не посилається на те, що він звертався до суду із метою отримання копії постанови, однак йому було відмовлено у її отриманні раніше, ніж 21 квітня 2023 року, отже отримав копію оскаржуваної постанови коли вважав за потрібне.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

У контексті наведеного вище, отримання апелянтом копії оскаржуваної постанови 21 квітня 2023 року, на переконання апеляційного суду, не впливає на визначені ст. 294 КУпАП терміни строку апеляційного оскарження, не свідчить про поважність пропуску строку і наявність підставі для його поновлення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Наведена ініціатором відповідного клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Однак, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором клопотання не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Враховуючи викладене, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 23 березня 2023 року не вбачається, а тому відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 про поновлення строку на подання апеляційної скарги на на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Л.П.Воронцова