Справа № 755/503/23
Провадження №: 3/755/471/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановила:

16 грудня 2022 року о 09 год 13 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Audi A4», н/з НОМЕР_1 , по просп. Соборності у м. Київ (дублююча під будинками дорога), виявивши перешкоду у русі, не вчинив заходів для зниження швидкості до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Skoda Superb», н/з НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП два транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 2.3 б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначив, що він 16.12.2022 керував транспортним засобом марки «Audi A4», наближаючись до перехрестя він знизив швидкість для проїзду «лежачого поліцейського», після проїзду планував проїхати перехрестя, проте перед ним вискочив водій на транспортному засобі марки «Skoda Superb», н/з НОМЕР_2 , який явно не помітив знаку другорядної дороги та не звернув уваги на те, що він повинен пропустити автомобілі які рухаються головною дорогою незалежно від напрямку їх подальшого руху. Через таке зухвале нехтування елементарними правилами дорожнього руху, він був змушений вдатись до екстреного гальмування задля недопущення зіткнення з автомобілем марки «Skoda Superb», н/з НОМЕР_2 , однак повністю зупинитись невдалось. Із зазначених підстав просив закрити щодо нього справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, подав заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, до якої долучено копію договору №20/01/23 від 20.01.2023, ордер про надання правничої (правової) допомоги; квитанцію № ТВНА-К3ХТ-17А6-0Х06 від 02.02.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснено переказ особистих коштів у розмірі 8 000 грн, у графі «коментар відправника» зазначено «гонорар відповідно до умов Договору № 20/01/23 від 20.01.2023».

Також у судовому засіданні допитано другого учасника ОСОБА_2 , який зазначив, що дійсно того дня їхав зі сторони проспекту Соборності в напрямку головної дороги. Коли вже проїхав перехрестя, то відчув поштовх у задній бампер. Правил дорожнього руху не порушував, оскільки коли перетинав перехрестя автомобіль «Audi A4» був ще далеко. Після проїзду перехрестя зупинився, оскільки пропускав пішоходів.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, тіншого учасника, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 16.12.2022 серії ААД № 460372, зі змісту якого вбачається порушення водієм пунктів 2.3 б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху; схемою місця ДТП від 16.12.2022, письмовими та усними поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 16.12.2022 серії ААД № 460372 у діях ОСОБА_1 вбачається порушення пунктів 2.3 б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Хоча ОСОБА_1 вказував на відсутність порушень Правил дорожнього руху, та все ж суддя, керуючись положеннями Правил дорожнього руху, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 , суддя звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 не дотримувався безпечної дистанції до транспортних засобів, тому саме це завадило йому запобігти зіткненню. За невисоких швидкостей руху навіть незначне збільшення тривалості реакції водія вимагає від нього дотримання безпечної дистанції руху. За різних рівнів завантаження дорога забезпечує різні рівні комфортності та безпеки руху. З урахуванням вимог Правил дорожнього руху та сукупністю наявних доказів, суддя вважає, що ОСОБА_1 не дотримався безпечної дистанції, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Щодо тверджень про ймовірне порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Skoda Superb», н/з НОМЕР_2 , то суддя вважає, що це жодним чином не спростовує винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Жодних доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, судді не надано.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суддя зазначає наступне.

Стаття 59 Конститу ції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню, а тому суди адміністративної юрисдикції повинні захищати такі права фізичних і юридичних осіб (зокрема й право на відшкодування витрат на правову допомогу) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на норми КАС України, а саме на положення ст. 134 КАС України. Окрім цього, у прохальній частині просить суд вирішити питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу, без конкретизації з кого саме він просить стягнути ці кошти: з держави, з іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди чи працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, також не вказано розмір понесених витрат на професійну правову допомогу, які необхідно відшкодувати.

Разом з тим, як вбачається з п. 4.1 Договору № 20/01/23 від 20.01.2023 про надання правової допомоги, гонорар адвоката становить 8 000 грн, які були сплачені ОСОБА_1 згідно кивтанції № ТВНА-К3ХТ-17А6-0Х06 від 02.02.2023. Проте, ані в поданій заяві ані в додатках до неї, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, витраченого часу, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що позбавляє суд зрозуміти чим саме обґрунтовується заявлена сума понесених витрат на професійну правову допомогу.

Крім цього, розгляд поданої заяви ОСОБА_1 виходить за межі повноважень суду у справах про адміністративні правопорушення, визначених законодавством України про адміністративні правопорушення, оскільки чинний КУпАП не містить визначення поняття «судові витрати» при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, порядок їх підрахунку, доведення, розподілу. При цьому, ОСОБА_1 у своїй заяві не послався ні на одну норму КУпАП, яка регулювала б відповідні процесуальні питання.

Положення ст.ст. 268,275 КУпАП не передбачають відшкодування витрат на правову допомогу особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності, а норми КАС України не підлягають застосуванню при розгляді вказаної категорії справи, з огляду на завдання та призначення цих нормативних правових актів.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми щодо відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою допомоги захисника. Згідно приписів ч. 1 ст. 120 КПК України (якщо йти за аналогією з нормами КПК України, як такими, що найближче схожі із правовідносинами притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення) такі витрати також несе особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та окремої процедури відшкодування витрат на правову допомогу не визначено.

Зважаючи на відсутність норми КУпАП, яка регулює порядок відшкодування витрат на правову допомогу, а також враховуючи те, що зазначені два кодифіковані акти: КУпАП та КАС України мають різну спрямованість, покликані на самостійне, жодним чином не споріднене та не пов`язане один з одним правове регулювання, а тому стосуються зовсім відмінних правових процедур, також враховуючи те, що подана заява не містить обґрунтування заявленої суми понесених витрат на професійну правову допомогу, окрім того, не надано переліку наданих послуг адвокатом, витраченого часу та вартості кожної з них, а також не зазначено конкретну суму, яку ОСОБА_1 просить йому відшкодувати, відсутність конкретизації з кого саме він просить стягнути ці кошти, суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 немає, а тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.40-1, 124, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. на користь держави.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко