справа № 208/1040/20
провадження № 3-в/208/1/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Савранський Т.А.,

розглянувши подання начальника Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, щодо вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови суду по справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого з адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 183-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська отримано подання начальника Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про заміну ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, накладеного на останнього постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.04.2020 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в ході виконання постанови суду встановлено, що ОСОБА_2 внаслідок отриманої травми лівого стегна самостійно пересуватись не може. У зв`язку з чим транспортувати ОСОБА_2 до ІТТ в м. Дніпро, для відбуття адміністративного арешту, та тримання останнього в ізоляторі є неможливим. Враховуючи викладене, просить замінити раніше накладене адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на менш суворе адміністративне стягнення.

Вивчивши клопотання та надані матеріали, суд встановив наступне.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.04.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у здійсненні правопорушення передбаченого ст. 183-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб. Постанова суду набрала законної сили 17.04.2020 року після чого звернута до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до частини 2 зазначеної статті, орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Згідно з наданими органом Національної поліції матеріалами, вжитими на виконання постанови суду від 06.04.2020 року заходами, доставити правопорушника до ІТТ в м. Дніпро не вдалось внаслідок його травмування, не можливості самостійно пересуватись. Внаслідок травмування не виявляється можливим і відбуття ОСОБА_3 стягнення у виді адміністративного арешту в ІТТ.

Частиною 2 ст. 32 КУпАП передбачено, що адміністративний арешт не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до осіб з інвалідністю першої і другої груп.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 120081 Міжрайонної травматологічної МСЕК від 18.10.2021 року, ОСОБА_2 з 13.10.2021 року по 01.11.2022 року установлена третя група інвалідності, з подальшою датою чергового перегляду 10.10.2022 року.

Діючим законодавством не передбачений порядок заміни адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на більш м`який вид стягнення, а третя група інвалідності ОСОБА_2 , до того ж встановлена строком до 01.11.2022 року, не є підставою для скасування стягнення у виді адміністративного арешту.

Підсумком викладеного є неможливість задоволення подання Національної поліції.

Встановлені судом фактичні правовідносини:

Статтею 304 КУпАП встановлено, що питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

КС України в рішенні від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив:

- «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним»,

і таким чином поширив певні гарантії кримінального процесу, на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд, в тому числі, стосується і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Згідно вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому відповідно ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями КУпАП не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, і така обставина необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності так як безстроковість виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ.

«Необмежений строк виконання» своєчасно надісланої на виконання постанови суду, суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

У справі «Делькорт проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення»

Суд вважає, що у даному випадку, коли поведінка ОСОБА_3 як особи притягнутої до адміністративної відповідальності, щодо законності виконання відповідного покарання є пасивною, держава має ставати на активну позицію і ЄСПЛ вказує на те, що існують обставини, за яких навіть пасивна поведінка підзахисного і коли він сам не порушує питання про недоліки, не може звільнити державу від виконання обов`язку гарантувати ефективний правовий захист особі.

Норми законодавства застосовані судом при вирішенні справи:

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Серед рішень ЄСПЛ найбільшу вагу мають ті, які вважаються джерелом правової позиції і у подальшому використовуються саме як усталена правова позиція при вирішенні схожих справ, тобто фактично, це і є орієнтири для усіх національних судів.

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ наголошує, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права»

В справі «Солдатенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля»

Правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України», визначає концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 (справа № 17-рп/2010) за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Мотиви, якими суд керується при прийнятті рішення:

Дотримуючись принципу верховенства права, невід`ємною частиною якого є принцип правової визначеності, суд вважає, що справа про адміністративне правопорушення в частині виконання адміністративного стягнення до ОСОБА_3 у виді арешту, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, та застосовує аналогію закону, тобто застосовує до КУпАП норми КК України, які регламентують подібні відносини.

Статтею 80 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, згідно ч. 1 якої:

- особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Застосування положень зазначеної норми є обов`язком суду і це означає, що в кожному випадку наявності названих передумов та підстави, суд зобов`язаний звільнити особу від покарання.

В системі покарань визначених ст. 51 КК України, арешт є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Основним Законом встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В рішенні КС України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначається, що:

- «верховенство права» це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення»

Суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту відповідно до норм КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду відповідно до кримінального законодавства.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення 17.04.2020 року, та не може перевищувати строк в 2 роки.

Судом враховується, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-якої інформації про ухилення ОСОБА_3 від виконання адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 298300, 302304, 326 КУпАП України, ст. 80 КК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Кам`янського районного управління ГУ НП в Дніпропетровській області про заміну адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбуття адміністративного стягнення у вигляді 5 діб адміністративного арешту, призначеного останньому за ст. 183-2 КУпАП постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.04.2020 року, внаслідок закінчення строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Т.А. Савранський