Справа № 181/35/23
Провадження №3/181/40/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року смт. Межова

Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Філь О.Є., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла з ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець ЗСУ, мешканець АДРЕСА_1 , притягнутого по ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2022 року о 09.10 годині водій ОСОБА_1 по автодорозі Т-04-06 керуючи автомобілем марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив з`їзд у кювет з подальшим перекиданням авто, яке отримало механічні ушкодження та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. Після ДТП за участі ОСОБА_1 та до проведення медичного огляду останній вживав алкоголь.

ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 09 лютого 2023 року вину не визнав та вказав, що дійсно під час подій 31 грудня 2022 року о 09.10 годині він по автодорозі Т-04-06 керував автомобілем марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким їхав на Нову Пошту зі швидкістю 40-50 км/год. разом з двома пасажирами. Зауважив, що на дорозі були дуже великі ями, внаслідок чого його авто занесло та викинуло у кювет з перекиданням транспортного засобу. Після ДТП поліцію не викликав, а коли переконався, що постраждалих немає поїхав шукати людей в смт.Межова. Коли разом з працівниками поліції повернулись до перекинутого авто там уже перебували поліцейські та військові. Спиртні напої як до дорожньої транспортної пригоди так і після він не вживав.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Кромський М.В. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та надано суду пояснення по справі за якими викладені у протоколах обставини не відображають дійсні події, що мали місце 31 грудня 2022 року о 09.10 годині по автодорозі Т-04-06 під керуванням ОСОБА_1 автомобілем марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 . У справі відсутні належні та допустимі докази причетності ОСОБА_1 до вчинення правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП. Просить закрити провадження у справі з підстав відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи захисника, вивчивши його клопотання, дослідивши матеріали справи оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зважаючи на той факт, що в провадженні судді знаходиться три справи про адміністративні правопорушення за правопорушення, передбачені ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 вважаю, що, згідно ст.36 КУпАП, вони мають бути об`єднані в одне провадження та їм слід присвоїти загальний номер справи №181/35/23 (провадження №3/181/40/23).

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280,256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом пункту 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

У судовому засіданні встановлено, матеріалами справи та поясненнями самого ОСОБА_1 підтверджено факт керування ним авто, допущення його перекидання, внаслідок того, що він з керуванням не впорався, а також те, що після ДТП за його участю ОСОБА_1 до органів Національної поліції не звертався, а поїхав в смт.Межова.

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_1 було порушено п.2.10 ПДР України, згідно якого, серед іншого, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний залишатися на місці пригоди та повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції.

Відтак, суд відхиляє посилання захисника ОСОБА_1 - адвоката Кромського М.В. про те, що ОСОБА_1 не причетний до даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки його причетність доведена протоколами про адміністративні правопорушення, схемою місця ДТП, рапортами, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в силу ст.251 КУпАП є доказами по справі.

Досліджені докази у своїй сукупності узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг події, які трапились 31 грудня 2022 року о 09.10 годині по автодорозі

Т-04-06 під керуванням ОСОБА_1 автомобілем марки OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Заперечення останнього суд розцінює як спосіб захисту, можливість уникнути відповідальності та можливого стягнення.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та ст.122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Крім того слід зазначити, що логічно-систематичний аналіз змісту ч.4 ст.130 КУпАП свідчить, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за означеною статтею необхідним є доведення того факту, що після дорожньо-транспортної пригоди за участю водія, останній вживає алкогольні напої не дочекавшись проведення відносно нього медичного огляду.

Однак, відповідні фактичні дані не були встановлені під час дослідження матеріалів цієї справи, оскільки в них відсутні хоча б які-небудь докази, що свідчать про те, що водій ОСОБА_1 , розуміючи свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, став вживати алкоголь саме після цього. Так, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останні не були очевидцем того, що ОСОБА_1 у їх присутності вживав алкогольні напої, вони були присутні при складанні адміністративних матеріалів у яких останній відмовився ставити підпис. Водночас інших належних та допустимих доказів, на кшталт відеозапису з портативного відеореєстратора патрульних поліції, на якому було б зафіксовано зазначені фактичні обставини, які підлягають доказуванню в даній справі, надано не було.

При цьому рапорт співробітника поліції не може розглядатися як доказ на підтвердження вищевказаного, оскільки дана посадова особа є уповноваженими посадовими особами на складання відповідного протоколу та виконують свої професійні обов`язки, безпосередньо пов`язані з цим, а отже дії останнього можуть бути необ`єктивними та мати характер направлений на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння осіб, які керують транспортними засобами, визначена ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Судом встановлено, що під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції не було дотримано передбаченої законом процедури, оскільки матеріали справи не містять доказів застосування технічних засобів відеозапису у зв`язку з ремонтом бодікамери (рапорт старшого інспектора СРПП ВП №2) та відсутність двох свідків огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене вище у суду виникають сумніви щодо дотримання законодавчо закріпленої процедури проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням ст.266 КУпАП і як наслідок недійсність такого огляду.

При цьому суд враховує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

ЄСПЛ у рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа «Озтюрк проти Німеччини" рішення від 21.02.1984 року, «Маліге проти Франції» рішення від 23.09.1998 року, «Гурепко проти України » від 08.04.2010 року).

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Істотною ознакою презумпції невинуватості, що закріплена в ст. 7 КУпАП, є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінивши доводи на підтвердження відсутності складу адміністративного правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, долучені до нього письмові докази, інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, серії ААД №447005 від 31 грудня 2022 року, не підтверджені у судовому засіданні, а також спростовуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, що має наслідком закриття провадження по даній справі.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видані 15 вересня 2005 року, тому останній являється водієм у розумінні ст.130 КУпАП.

Під час накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, згідно ч.2 ст.33 КУпАП не враховуються, а тому в разі встановлення вини особи суддя лише накладає стягнення, передбачене санкцією встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, зокрема по ст.122-4 КУпАП.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, для розрахунку розміру штрафу по призначеному покаранню суд за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян приймає суму в розмірі 17 гривень.

Такої ж позиції дотримався Верховний Суд України під час винесення постанови від 01 жовтня 2015 року по справі №5-154кс15, що перебувала на розгляді судової палати у кримінальних справах цього суду.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з порушника стягується судовий збір, який станом на день винесення постанови складає 536,80 гривень.

Враховуючи вище викладене, на підставі ч.2, ст.36, ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП та, керуючись ст.ст.221, 249, 252, 283, ч.1 п.1 ст.284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про вчинення адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_1 №181/35/23 (провадження №3/181/40/23) по ч.4 ст.130 КУпАП, №181/38/23 (провадження №3/181/42/23) по ст.124 КУпАП та №181/39/23 (провадження №3/181/43/23) по ст.122-4 КУпАП в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам №181/35/23 (провадження №3/181/40/23).

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 КУпАП та ст.124 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, з наданням до суду квитанції у вказаний строк. У разі несплати штрафу, постанова звертається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, а з порушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 (п`ятиста тридцяти шести) гривень 80 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.4 ст.130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Cуддя: О. Є. Філь