Справа № 553/7/23
Провадження № 3/553/750/2023
П О С Т А Н О В А
Іменем України

03.03.2023м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Грошова Н.М.

за участю:

секретаря судового засідання - Козицького Т.Л.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Каркаралинськ, Карагандинської області, Казахстан, військовослужбовець, ВЧ НОМЕР_1 , інструктор взводу, встановлена інвалідність 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

04.01.2023 року до Ленінського районного суду м. Полтави надійшов адміністративний матеріал від Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 384749 від 26.12.2022 року, водій ОСОБА_1 26.12.2022 року о 21:40 годин по пров. Ломаний, 16 в м. Полтаві, керував автомобілем Hyundai elantra, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав, зазначив, що вдень 26.12.2022 керував вдень керував автомобілем Hyundai elantra, державний номерний знак НОМЕР_2 , алкогольні напої не вживав. Близько 20:00 години приїхав на вказаному транспортному засобі за адресою: АДРЕСА_3 , де його і припарковав у дворі, так як домовився зустрітися з другом ОСОБА_4 , який проживає за вказаною адресою. ОСОБА_5 зустрілися в магазині « ОСОБА_6 », який знаходився неподалеку, вживали алкогольні напої, після чого повернулись во двір по АДРЕСА_3 піднявся до себе в квартиру, а він, як домовились, візьме речі, документи з автомобілю та також прийде до ОСОБА_7 в квартиру. Сів в автомобіль, двигун не заводив,під`їхали працівники поліції, вказали, що надійшло повідомлення про керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що повідомляв поліцейським про те, що не здійснював керування транспортним засобом, а знаходився в автомобілі, так як потрібно було забрати особисті речи. За вказаних обставин не зобов`язаний був виконувати вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння.
В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував того факту, що знаходився в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього складено протокол за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, транспортним засобом не керував та не мав такого наміру, у зв`язку з чим просив закрити справу у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко С.С. в судовому засіданні оголосила письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, просила закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду не були встановлено доказів, що вказували б на вчинення його підзахисним вищезазначеного адміністративного правопорушення, так як відсутній факт керування транспортним засобом. Повідомила, що на адвокатський запит щодо надання всіх наявних відеозаписів по вказаному протоколу про адміністративне правопорушення в Управлінні патрульної поліції в Полтавській області ДПП нею отримано відеозапис, який тотожній з тим, що долучено до матеріалів.

Також, за клопотання захисника до матеріалів справи долучено вказаний адвокатський запит та відповідь на нього, а також постанова Київського районного суду м. Полтави від 04.01.2023 (справа № 552/10159/22), відповідно до якої визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та призначено стягнення у розмірі 3 655, 00 на користь держави.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вислухавши думку захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КпАП України, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 384749 від 26.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, нормами вказаної статті присутність двох свідків обов`язкова лише в разі неможливості здійснювати працівниками поліції відеозаписів, тобто технічно фіксувати перебіг подій, пов`язаний з оглядом водія на стан сп`яніння.

В даному випадку працівниками поліції здійснювалась фіксація обставин технічними засобами відеозапису, про що зазначено в протоколі серії ААД № 384749 від 26 грудня 2022 року.

Оскільки ОСОБА_1 категорично заперечував факт керування транспортним засобом, для встановлення об`єктивної істини по справі судом також досліджено, шляхом перегляду в судовому засіданні, диск з відеозаписом, який долучено до матеріалів справи.

Разом з тим, згідно оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що автомобіль поліцейських заїхав у двір до багатоповерхового будинку де вже стоїть автомобіль в якому знаходиться, як потім з`ясовано ОСОБА_1 , факту зупинки, руху автомобіля на відео не зафіксовано, під час спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово повідомляв їм, що не керував автомобілем, а знаходився в транспортному засобі, так як потрібно було забрати особисті речи.

Рух транспортного засобу, моменту зупинки чи його переслідування з метою зупинки не зафіксовано, тобто на відеозапису факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований.

Факт зупинки ТЗ, керування вищезазначеним ТЗ ОСОБА_1 з відеозапису не встановлений, а також не підтверджується іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Така правова позиція узгоджується з визначенням у п.1.10 ПДР України поняття механічний транспортний засіб - як транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Будь-яких належних доказів, які б могли підтвердити факт керування ОСОБА_1 26.12.2022 року о 21:40 годині по пров. Ломаний, буд. 16 в м. Полтаві, автомобілем Hyundai elantra, державний номерний знак НОМЕР_2 , матеріали справи не містять.

Отже, доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Hyundai elantra, державний номерний знак НОМЕР_2 , як зазначено поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був водієм в розумінні вимог пункту 1.10 ПДР України.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Слід зазначати, що самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як надані до суду матеріали не містять доказів, які б могли підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Викладене у сукупності свідчить про те, що по справі не встановлено об`єктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Повний текст постанови складено 09.03.2023.

Суддя Ленінського районного суду

м. Полтави Н.М. Грошова