Справа № 450/1910/23
Провадження № 3/456/1268/2023
ПОСТАНОВА

іменем України

03 травня 2023 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, який притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши справу за матеріалами, котрі надійшли від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Містки Львівського району Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді радіотелефоніста радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 з дислокацією у АДРЕСА_2 , неодруженого, встановленими законодавством України пільгами не користується, раніше протягом року до адміністративної відповідальності притягався,

за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А2166 № 14, складеного тимчасово виконувачем обов`язків командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення майором ОСОБА_2 24.04.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, останньому ставиться в провину те, що він, будучи військовослужбовцем, відрядженим у Зведену стрілецьку бригаду Повітряних сил Збройних Сил України з дислокацією у м. Стрию Львівської області, 09.03.2023 року у період часу з 02:00 год. до 04:00 год. здійснив самовільне залишення території військової частини, після чого, 11.03.2023 року близько о 12:00 год. повернувся у розташування військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з службового відрядження, таким чином ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини три доби в умовах особливого періоду та воєнного стану.

ОСОБА_1 , будучи належно та завчасно повідомленим про дату, час та місце призначеного судового засідання з розгляду цієї справи про військове адміністративне правопорушення, у таке судове засідання з`явився, після роз`яснення йому прав й обов`язків, визначених у ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, вину у самовільному залишенні території військової частини визнав, однак зазначив, що вимушений був 09.03.2023 року втекти з розташування Зведеної стрілецької бригади Повітряних сил Збройних Сил України з дислокацією у м. Стрию Львівської області, в якій перебував у службовому відрядженні, оскільки його безпосередній командир у відряджені, старший лейтенант, прізвище не може згадати, у стані алкогольного сп`яніння, у ту ніч стріляв з ручної вогнепальної зброї для стрільби йому під ноги, після чого приставляв йому цей же пістолет до голови, погрожуючи фізичною розправою. Тому він, перебуваючи в стресі та шоку від названих дій щодо нього його безпосереднього командира, рятуючись покинув розташування Зведеної стрілецької бригади Повітряних сил Збройних Сил України, переживаючи за своє життя та здоров`я добрався в м. Львів, звідки постійно був на зв`язку із керівництвом військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яким в телефонній розмові повідомляв про обставини, котрі послужити для залишення ним військової частини. Додав також, що 11.03.2023 року опісля повернення в розташування військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ним було написано письмову заяву на ім`я командира військової частини військової частини НОМЕР_1 щодо погроз життю та неправомірних дій з боку його командира у відрядженні, однак про розгляд такої письмової заяви йому нічого не відомо.

Суддя, заслухавши особу, який притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про військове адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов такого висновку.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 255 КУпАП визначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) (статті 172-10 172-20 КУпАП).

В силу положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП відповідальність настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб. При цьому, за змістом ч. 4 ст. 172-11 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення діяння, передбачені частинами 1 або 3 цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В свою чергу, відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, встановлено у ч. 5 ст. 407 КК України.

Частиною 5 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII встановлено в Україні наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до абзаців 11-12 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Тобто, особливий період є часовим проміжком (періодом), який охоплює в себе період мобілізації, період фактичного перебування держави у стані війни (воєнного часу), а також період відбудови після закінчення безпосередніх воєнних дій. При цьому щонайменше два з цих періодів (час мобілізації та час відбудови) є такими, що мають характер відносно меншої небезпеки, аніж період ведення воєнних дій. В зв`язку з чим законодавцем було встановлено різні рівні адміністративної та кримінальної відповідальності за правопорушення, вчинені в умовах воєнного стану або бойової обстановки, та за правопорушення, що вчинені в умовах особливого періоду, що відповідає принципу співрозмірності вчиненого правопорушення та покарання.

Особливий період введений в дію на території України 24.02.2022 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року за № 69/2022. Мобілізація оголошена та проведена у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України. Крім того в Україні з 24.02.2022 року введений воєнний стан, а враховуючи, що Верховна Рада України прийняла в цілому проєкт Закону України № 8419, яким затверджено Указ Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб. Отже, особливий період та, одночасно, правовий режим воєнного стану, продовжує тривати з 24.02.2022 року.

Аналізуючи ці наведені вище три норми в сукупності, належить зазначити, що такі є взаємовиключними за існування певних умов, як-от, мирний час, особливий період та воєнний стан, відтак у особливий період не може бути наявний склад військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, бо існує більш спеціальна норма, яка підлягає застосуванню і в диспозиції якої зазначається про особливий елемент складу, - це введення в дію особливого періоду, крім воєнного стану, в свою чергу дії вчинені військовослужбовцем, що підпадають під критерії адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та/чи ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, в умовах воєнного стану, будуть мати ознаки складу злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, отож, з урахуванням долученої довідки військової частини від 12.04.2023 року № 350/490/85/238/пс на підтвердження існування з 18.03.2014 року у Україні особливого періоду, а також беручи до уваги акт службового розслідування № 58бп та витяг з наказу про результати проведення службового розслідування від 17.03.2023 року, в котрих викладено, що в діях ОСОБА_1 можуть міститися ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - констатую, що оформлені з порушенням матеріали військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України своїм змістом виключають склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, оскільки за наданою ж ними довідкою особливий період в держані триває з 18.03.2014 року.

Частина 2 ст. 9 КУпАП встановлює імперативну вимогу, відповідно до якої адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Оскільки, беручи до уваги акт службового розслідування № 58бп та витяг з наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про результати проведення службового розслідування від 17.03.2023 року № 18ад, в змісті котрих наведено, що в діях ОСОБА_1 можуть містися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та одночасно, відповідно до котрих, заступником командира з морально-психологічного забезпечення Зведеної стрілецької бригади Повітряних сил Збройних Сил України начальником відділення направлено матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові з метою перевірки наведених обставин, то не вбачаю необхідності застосування положень ст. 284 КУпАП та повторно скеровувати матеріали в Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Львові. Втім, вважаю за можливе скерувати в орган досудового розслідування Другий слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові копію цієї постанови, після набрання нею законної сили, для перевірки та надання оцінки наданих пояснень ОСОБА_1 в змісті протоколу про військове адміністративне правопорушення та наданих свідчень ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо наявності у діях його командира на час службового відрядження ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426-1 КК України.

Окремо також належить зазначити, що всупереч пункту 14 ч. 1 ст. 255 КУпАП та наведеному вище, протокол про військове адміністративне правопорушення серії А2166 № 14 складений тимчасово виконувачем обов`язків командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення майором ОСОБА_2 , однак ту обставину, чи являється він командиром військової частини (установи, закладу) встановити не можна, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного витягу з наказу, ані про уповноваження, ані про покладення відповідних обов`язків на майора ОСОБА_2 .. Окрім того, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, то відповідно до чинного законодавства належним було б складення цього протоколу командиром військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України чи уповноваженим ним на це командиром підрозділу, що входить у структуру військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, натомість батальйон зв`язку та радіотехнічного забезпечення немає ідентифікуючих ознак, відтак встановити, чи він являється окремим органом, чи входить у структуру органу, не представляється можливим.

Відтак суддя, при встановлених у судовому засіданні усіх обставинах даної справи про військове адміністративне правопорушення, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що направлені до Стрийського міськрайонного суду Львівської області матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та їх аргументація в цілому не підтверджують в його діях складу зазначеного військового адміністративного правопорушення, являються сумнівними.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Так, згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття розпочатого провадження у справі про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Керуючись статтями 8-9, 40-1, 172-11, 221, 245, 247, 251-252, 256, 268, 276, 279-280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного військового адміністративного правопорушення.

Копію цієї постанови протягом трьох днів вручити під розписку або ж вислати особі, щодо якого її винесено, про що зробити відповідну відмітку у справі.

Копію цієї постанови, після набрання нею законної сили, скерувати в Другий слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові (вул. С. Петлюри, 15, м. Львів, 79000), - для перевірки викладених ОСОБА_1 обставин щодо наявності у діях його командира на час службового відрядження у Зведеній стрілецькій бригаді Повітряних сил Збройних Сил України ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426-1 КК України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя Володимир МИКИТИН