ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 673/67/23

Провадження № 33/4820/184/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Антала Є.В., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 536,80 грн.

За постановою суду, 10.01.2023 року о 00 год. 44 хв. в с. Гатна, по вул. Миру, 4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем "ЗАЗ 1102" д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В апеляційній скарзі та в апеляційному суді апелянт вказує, що поліцейськими було порушено порядок проведення його огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки не було запропоновано пройти такий в медичному закладі, що підтверджується відеозаписом, оскільки він не погодився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, так як автомобілем не керував та неодноразово повідомляв про це працівників поліції. У постанові зазначено, що він вийшов з автомобіля саме з місця водія, але це пояснює тим, що в автомобілі «ЗАЗ 1102» лише дві дверки, він перебував на задньому сидінні, а тому вийшов через двері водія. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги його пояснення, не викликав працівника поліції, який складав протокол та не допитав його, та не навів в оскаржуваній поставі жодного мотиву відхилення доводів захисника, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, з посилання на її доводи, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 306252 від 10.01.2023 року слідує, що 10 січня 2023 року о 00 год. 44 хв. в с. Гатна, по вул. Миру, 4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем "ЗАЗ 1102" д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Матеріали справи містять розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, від підпису у якій ОСОБА_1 відмовився (а.с.5).

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З переглянутого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису вбачається рух автомобіля марки "ЗАЗ 1102" д.н.з. НОМЕР_1 , який переслідують працівники поліції на патрульному автомобілі, у вказаному населеному пункті, із увімкненими проблисковими маячками червоного та синього кольорів. Втікаючи від працівників поліції, даний автомобіль, на швидкості в`їхав у приватний двір одного з будинків. З водійського сидіння виходить ОСОБА_1 , намагається залишити місце події. В ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомляє, що він особисто транспортним засобом не керував, за кермом була інша людина, яка відійшла у власних справах, але поліцейський зауважує, що в автомобілі нікого більше немає.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, «водій» це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія.

Судом встановлено, що інших сторонніх осіб, окрім ОСОБА_1 , на місці зупинки ТЗ "ЗАЗ 1102" д.н.з. НОМЕР_1 не було, що спростовує відповідні твердження апелянта про керування автомобілем іншою особою.

Поведінка ОСОБА_1 проявилася у намаганнях втекти з місця зупинки транспортного засобу, відсутності розумного реагування на слова та законні дії поліцейських, нестійкій ході.

Крім того, згідно відеозапису з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції убачається, що ОСОБА_1 чітко і зрозуміло було роз`яснено підстави зупинки керованого ним автомобіля, цілі проведеної ними перевірки, а також неодноразово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я, на що останній не давав однозначної відповіді, мотивуючи це тим, що він не керував транспортним засобом та постійно намагався самовільно залишити місце події.

З огляду на досліджені докази, факт керування автомобілем «"ЗАЗ 1102" д.н.з. НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 , доведений поза розумним сумнівом та підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, переглянутими відеозаписами з місця події, що повністю спростовує версію про керування автомобілем чоловіком на ім`я ОСОБА_2 , який переганяв автомобіль до будинку ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні, ОСОБА_1 , під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не допитав працівника поліції, який складав протокол, то вони не спростовують висновків суду, так як такі показання, у даному випадку, не мають вирішального значення, оскільки всі обставини правопорушення зафіксовано на відеозаписах, які отримані в порядку передбаченому Інструкцією «З оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», які жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд дійшов помилкового висновку про його винуватість, спростовуються дослідженими судом доказами та змістом судового рішення, в якому їм дана правова оцінка, з якою погоджується апеляційна інстанція.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Посилання апелянта на інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок суду про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так як подія та склад, вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша