Дата документу 23.03.2023
Справа № 334/1342/23
Провадження № 3/334/859/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козлова Н.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Запорізького районного управління поліції сектору протидії домашньому насильству ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З представлених матеріалів вбачається, що 19.02.2023 року, о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насилля відносно своєї дружини ОСОБА_3 психологічного характеру, а саме ображав, принижував та погрожував фізичною розправою.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що останні декілька місяців його відносини з дружиною суттєво погіршились. Дружина перестала приділяти йому увагу, стала неохайно вести домашнє господарство. На цій підставі між ними часто сталії виникати сварки, під час яких кожен з них висловлював іншому свої незадоволення щодо подружнього життя, що склалось у останній період часу.

З вечора 17.02.2023р. до вечіра 19.02.2023р. він додому не приходив, але дзвонив дружині, під час розмови з якою вони сварились.

19.02.2023р., у неділю, приблизно у 22.30 він, бажаючи попасти додому, прийшов за адресою, де проживав - АДРЕСА_2 . В стані алкогольного сп`яніння він не знаходився, бо працює керівником підприємства та мав намір підготуватись до робочого тижня. Але в квартиру він попасти не зміг, оскільки у внутрішній двері два замки, але ключ в нього був лише від одного замка. Другий замок членами нашої сім`ї практично не використовувався і дружина знала, що ключа від цього замка у нього немає.

Зрозумівши, що дружина навмисно не бажає пускати його додому, він почав голосно стукати у вхідні двері в квартиру, голосно вимагати, щоб вона відкрила двері та дала йому попасти додому. Деякий час вони з дружиною сварились через закриту дверь. У підсумку, дружина двері відкрити відмовилась, прокричала йому що він напугав доньку та вона викликала поліцію. Після цього він вийшов із тамбура у під`їзд з метою дочекатись поліцію та з її допомогою врегулювати конфлікт та попасти додому, де знаходились його особисті речі та деякі документи.

Після приїзду поліції він залишався знаходитись на вулиці. Один з поліціянтів зайшов у квартиру, інший залишався з ним. Він був сильно схвильований та обурений ситуацією, що склалась із дружиною, але вів себе стримано, розповів обставини сварки з дружиною. Від надання пояснень відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Коли йому надали для підпису протокол про адміністративне правопорушення, він, ознайомившись із ним, спочатку відмовлявся від підпису, оскільки у розділі «склад правопорушення» не було об`єктивного викладення обставин, навіть не вказувалось, що в квартирі він не перебував. Працівники поліції, вказали йому, що він поводжується зухвало, сказали, що зараз ще довго будуть шукати свідків для фіксації його відмови від підпису протоколу, для чого треба проїхати до відділку поліції. Не бажаючи ще тривалий час вночі перебувати у вкрай важких обставинах, він протокол підписав, маючи намір детально надати пояснення суду.

ОСОБА_2 просив суд вивчити усі обставини по справі та прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наданих ним пояснень, бо не вважає себе винним у скоєні адміністративного правопорушення бо ніколи не застосовував будь-якого насилля до своєї дружини.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з таких підстав.

Так, ч. 1 ст. 172-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як було встановлено в ході розгляду адміністративного матеріалу, 19.02.2023р., приблизно у 22.30 він, ОСОБА_2 бажаючи попасти додому після роботи, прийшов за адресою, де проживав - АДРЕСА_2 . В стані алкогольного сп`яніння він не знаходився, доказів протилежного суду не надано.

Дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 достовірно знаючи, що у чоловіка не має ключів від другого замка, замкнула двері так, щоб він не зміг відчинити їх.

Зрозумівши, що дружина навмисно не бажає пускати його додому, ОСОБА_2 почав голосно стукати у вхідні двері в квартиру, голосно вимагати, щоб вона відкрила двері та дала йому попасти додому. Деякий час вони з дружиною сварились через закриту дверь. У підсумку, дружина двері відкрити відмовилась, прокричала йому що він напугав доньку та вона викликала поліцію.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 остання пояснила, що ОСОБА_2 її чоловік, з яким вона часто свариться. Бажає з ним розлучитися, тому не пускала до дому, оскільки він приходить дуже пізно.

Разом із цим, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Положеннями зазначеного закону визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, вказані вище положення законодавства України про запобігання та протидію домашньому насильству та КУпАП передбачають відповідальність не за будь-які дії або бездіяльність, що включають словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, а лише за такі, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стався конфлікт, під час якого вони гучно з`ясовували свої відносини. Однак, ці висловлювання не викликали у ОСОБА_3 побоювань за свою безпеку чи безпеку третіх осіб. Обставин на підтвердження вчинення ОСОБА_2 будь-яких інших умисних дій або бездіяльності фізичного, психологічного чи економічного характеру під час судового розгляду не встановлено.

Тому не вбачається передбачених чинним законодавством підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Будь-які докази, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд вважає, що пояснення ОСОБА_2 об`єктивно підтверджуються встановленими під час розгляду адміністративного матеріалу обставинами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що провадження у вказаній справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 251, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів.

Суддя Н.Ю.Козлова