Справа № 333/6628/23
Провадження № 3/333/523/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 278747, складеного 27.11.2022 року о 21.36 год. поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1УППв Запорізькій області сержантом поліції Пановой В.С., 27.11.2023 року о 21.07 год. в м. Запоріжжі, біля будинку 87 по вул. Космічній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння не проводився у встановленому законодавством порядку у зв`язку з відмовою, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також о 21:36 27.11.2022р. ОСОБА_1 було затримано для встановлення особи, складання адміністративних матеріалів. Було складено протокол адміністративного затримання АА№ 048192

У судовому засіданні, після роз`яснення головуючим прав, передбачених ст. ст.55,56,59,63 Конституції України,ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та просив в порядкуст.247 КУпАП провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Надав пояснення, в яких зазначив, що заперечує факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки 27.11.2022 року, він разом з друзями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у автомобілі Volkswagen Golf державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Космічній , який нікуди не рухався у зв`язку з тим , що було пошкоджено колесо та чекали друга , щоб полагодити колесо.

Під`їхали працівники поліції та стали вимагати документи , пояснення. Він їм пояснював, що не керував транспортним засобом та не вживав алкогольні напої. Крім того, після виявлення працівниками поліції в нього травматичного пістолета, на який є дозвіл, він був затриманий та доставлений у приміщення колишнього Комунарського районного відділу поліції ( зараз відділ поліції №4 ЗРУП).

У зв`язку з затриманням фізично не міг їхати проходити перевірку на стан сп`яніння. Від проходження перевірки на стан сп`яніння не відмовлявся, проте перебував у кайданках та не міг покинути приміщення відділу поліції до 23:26 27.11.2022р.

Відтак, на підставі вищенаведеного вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а тому просив провадження у справі щодо нього закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Буділка П.В. в судовому засіданні також заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та просив в порядку ст.247 КУпАП провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, підтримав позицію свого підзахисного.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 27.11.2022 року перебував в автомобілі разом з ОСОБА_1 , автомобіль стояв на перехресті бо спустило колесо , чекали товариша , який повинен був допомогти з колесом. Під`їхали працівники поліції, які звинуватили ОСОБА_1 , в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, провели обшук автомобіля та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він не відмовлявся. Після виявлення у ОСОБА_1 пістолету, на який останній має дозвіл, наділи на Вадіма кайданки та затримали та доставили у райвідділ. ОСОБА_1 транспортним засобом не керував в стані алкогольного сп`яніння не перебував, агресивних дій чи супротиву в бік працівників поліції не вчиняв.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , судом неодноразово викликався в судове засідання для надання пояснень щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 сержант поліції Панова В.С., яка складала адміністративні матеріали, який до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв на адресу суду не надходило.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, свідка , дослідивши матеріали справи, встановивши обставини події, суд приходить до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположнихсвобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст.6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому п. 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУвід10.10.2001р.№1306 в редакції, чинній на час складання протоколу, встановлює, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст.251КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від23грудня2005року№14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 278747, складеного 27.11.2022 року о 21.36 год. поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1УППв Запорізькій області сержантом поліції Пановой В.С.. зазначено, 27.11.2023 року о 21.07 год. в м. Запоріжжі, біля будинку 87 по вул. Космічній, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`ягніння.

Однак це не відповідає встановленим судом обставинам.

Так, твердження ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 стосовно того, що не було факту керування транспортним знаходять своє підтвердження матеріалами справи. Відеозапис, який доданий працівниками поліції до матеріалів справи, не містить доказу руху автомобіля Volkswagen Golf державний номерний знак НОМЕР_1 .

Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом при зазначених в протоколі обставинах. Матеріалами справи про адміністративне правопорушення жодним чином не спростовуються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо того, що він не керував транспортним засобом.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАПне має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З огляду на положення п. 1.10ПДР України та диспозицію ст. 130 КУпАП, в даній ситуації ОСОБА_1 неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи, пояснення учасників справи та відеозаписи не містять відомостей, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд критично ставиться до рапорту працівника поліції, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, оскільки дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, не підтверджується факт керування ним транспортним засобом Volkswagen Golf державний номерний знак НОМЕР_1 , 27.11.2022 року о 21:07 год. в м. Запоріжжі, біля будинку 87 по вул. Космічній, у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Отже, зміст викладених обставин адміністративного правопорушення у протоколі не узгоджується із сукупністю інших доказів по справі, які були предметом перевірки під час судового засідання.

Будь-які інші докази, які б об`єктивно підтверджували те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в зазначений в протоколі час та в зазначеному місці в стані алкогольного сп`яніння, у справі відсутні.

Окрім того, адвокат Буділка П.В. в судовому засіданні пояснив, що ніякого відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не відбувалося, якщо не вважати таким відстороненням адміністративне затримання .

З урахуванням вищевказаного, якщо в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Перевіряючи, чи мав місце факт відсторонення особи від керування, суддя виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.265-2,266 КУпАПу разі виявлення особи, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, поліцейські зобов`язані вчинити дії, які унеможливлюють подальше керування цією особою транспортним засобом.

Проте матеріали справи не місять акту приймання автомобіля іншою особою, відповідальною за її зберігання.

Як пояснив ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_4 , у нього автомобіль в ніхто не вилучав, від керування транспортним засобом не відстороняв, зазначене в протоколі про його відсторонення шляхом припаркування транспортного засобу не відповідає дійсності, оскільки транспортний засіб був припаркований та не рухався від самого початку.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підтвердження належними і допустими доказами і факту відсторонення особи від керування транспортним засобом, що в сукупності зі всіма дослідженими доказами і встановленими судом порушеннями з боку працівників поліції, що мають ознаки провокаційних дій, свідчить про недоведеність поза розумним сумнівом факту умисного вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в якому він звинувачується.

Відтак відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не збігаються з доказами, які містяться у матеріалах справи. В цьому контексті пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 є слушними і переконливими. Доказів з боку поліцейських щодо керування автомобілем останнім у стані алкогольного сп`яніння та його відсторонення від керування не надано.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року у праві №5-рп/2015 визначено, що у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року,рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010усправі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.

Таким чином, оскільки відомості зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 409615, складеного 24.07.2023 року містять розбіжності з обставинами вчинення адміністративного правопорушення, які встановлені судом в процесі розгляду справи, протокол про адміністративне правопорушення не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, тлумачяться на користь ОСОБА_1 .

З наведених вище обставин та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, суд приходить до висновку, що зазначені в протоколі адміністративного правопорушення та в матеріалах справи докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130КУпАП є не достатніми, для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130,247,276-284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити відповідно до вимог ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова