ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/7087/22 Головуючий 1 інстанції: Щепіхіна В.В.
Провадження №: 33/818/310/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленко В.В., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника адвоката Пустовалової І.С.., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові (в режимі відеоконференції) справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника Седуна В.В. на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнено.

Постановою встановлено, що 07.11.2022 року, о 22 год. 50 хв., в м. Харкові біля будинку 41 по вулиці Данилевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, OPEL COMBO, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «DRAGER ALKOTEST 6810», що фіксувалося на бодікамеру, результат огляду склав 1,23% проміле, водій ОСОБА_1 , з результатом тесту погодився.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Пустовалова І.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог захисник посилається на неврахування судом під час розгляду справи деяких обставин скоєної події, зокрема того, що відеозаписом з камери патрульного поліцейського не зафіксовано руху транспорту, у зв`язку з чим захисник вважає, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні, оскільки відповідальність передбачена за керування транспортом в стані алкогольного сп`яніння. А в даному випадку особа стояла на місті і факту того, що транспортний засіб рухався немає, як і того факту, що ключі від авто знаходились в живленні авто. Крім того, захисник вважає, що відеозапис переривається, що може свідчити про його змінення або корегування особою, яка копіювала відеозапис на диск. Також вважає, що порушена логіка та алгоритм складання протоколу, тестування на алкоголь, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та відеофіксації у часовому просторі, оскільки акт огляду складено 07.11.202 об 23-08 год, тестування на алкоголь проведено 07.11.2022 об 23-10 год, у протоколі зазначено, що інцидент відбувся 07.11.2022 об 22-50 год, а відеофіксація починається 07.11.2022 об 23-53-33 год.

На думку захисника, було порушено право особи на захист, оскільки подія відбулася в період дії комендантської години, а тому адвокат не мав можливості прибути на місце події у зв`язку з обмеженням пересування у комендантську годину.

Крім цього, захисник вважає, що її підзахисного було зупинено неправомірно, оскільки факту порушення дорожнього руху її підзахисним не зафіксовано, о 22-50 год. Ще не діяв період комендантської години і особа могла вільно перебувати на вулиці, а тому вважає, причину зупинки незаконною, а факту руху і зупинки на відео не зафіксовано.

А тому, захисник вважає, що у даному інциденті відсутні будь-які належні та допустимі докази вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим просить скасувати постанову та провадження відносно нього закрити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив їх задовольнити та скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Правопорушник в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, перевіривши представлені матеріали адміністративного провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху України.

Переглядаючи оскаржувану постанову за апеляційними доводами захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, враховуючи наявність доказів, які були вивчені судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк.1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «DRAGER ALKOTEST 6810». Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння склав 1,23 проміле (арк.2).

Відповідно до роздруківки газоаналізатора Драгер (арк. 2) вбачається, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі склав 1,23 проміле.Цей результат ОСОБА_1 не оспорював, про що свідчить його власноручний підпис у цій роздруківці, а також у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння у графі «з результатом огляду згоден».

Відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк.4), вбачається, що працівники поліції у присутності свідків дійсно запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, пояснивши йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що дійсно напередодні випивав, з його слів «по-взрослому», оскільки вчора був вихідним, а його визвали на роботу (23:50:25) На що, працівники поліції йому вказали, що в такому стані не потрібно було сідати за кермо. На питання, чи буде він «продуватися», ОСОБА_1 відповів, що якщо потрібно, то він може. На пропонування працівників поліції пройти освідування, ОСОБА_1 погодився, після чого, підійшов до службового авто поліції (00:06:46) та зробив контрольний замір в Драгер (00:07:49), який показав результат в 1,23 проміле (00:08:27). Після чого, у ОСОБА_1 працівники поліції запитали, чи він згоден, на що останній відповів, що згоден. Після цього (00:08:48) ОСОБА_1 роз`яснили, що відносно нього буде складено протокол та роз`яснили йому права.

Слід зазначити, що на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 не наполягав і був згоден з результатами Драгеру. У протоколі про скоєне адмінправопорушення ОСОБА_1 заперечень щодо незгоди із проведеним оглядом не було зазначено.

Належить звернути увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його адвокат суду не надали. ОСОБА_1 були роз`яснені його права. Скористатися послугами захисника йому також не забороняли, при цьому, під час складання протоколу, ним не було заявлено такого бажання. Тому твердження апелянта щодо порушення прав ОСОБА_1 на захист не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені об`єктивними даними.

Доводи захисника стосовно того, що в справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «на підпитку» не відповідають фактичним даним, оскільки на відео зафіксовано, що працівники поліції зупинили авто під керуванням ОСОБА_1 під час руху, виявивши, що водій невпевнено керує. Коли працівники поліції підійшли до автомобілю, він був заведений. На запитання працівників поліції (23:55:01) чи все гаразд з документами, водій відповів, що так. Після чого у нього спитали, чи він таксує, на що ОСОБА_1 відповів, що ні, він їде. На питання, чи випивав, ОСОБА_1 відповів, що пив учора пиво (23:57:08). При цьому, слід зауважити, що доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння ніякими об`єктивними даними не підтверджуються, оскільки сам водій не заперечував цього факту, а захисником не зазначено прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка, на його думку, керувала транспортним засобом, що також свідчить про необґрунтованість цього доводу апелянта. Крім того, захисником не було заявлено будь-яких клопотань, в тому числі, про виклик свідків, або дослідження інших доказів, на спростування цього факту.

Посилання захисника на переривчатість відеозапису не свідчить про його зміну або корегування працівниками поліції, і не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_1 , що суд розцінює як спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Доводи апелянта з приводу незаконної зупинки водія в час, коли не діяла комендантська година також не спростовують висновків суду про порушення ОСОБА_1 вимог 2.9 «А» ПДР України.

Законодавець надає водієві право у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції в закладі охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції).

ОСОБА_1 з результатами проведеного поліцейськими оглядом погодився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння медичному закладі, він відмовився, а заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення в порядку передбаченому ст. 267 КУпАП не оскаржував.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції Шабатурою Ю.М. в рапорті було зазначено, що при патрулюванні Шевченківського району м. Харкова, було зупинено автомобіль ОPEL COMBO VAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого при перевірці документів були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого, було складено протокол ААД за ст.130 ч.1 КУпАП. При цьому зазначено, що водія на підставі ст.266 КУпАП було відсторонено від керування транспортним засобом, який залишено на місці зупинки без порушень ПДР України.

Отже вбачається, що працівник поліції, виявивши ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 07.11.2022 року був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та погодився з його результатом, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відсутність повного фрагменту відеозапису не є підставою для визнання цього доказу неналежним. На відеозаписі з бодікамери поліцейських, які додані до матеріалів справи, зафіксовано достатньо відомостей, які крім інших, зокрема протоколу про адмінправопорушення, висновку та акту огляду на стан сп`яніння доказують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про наявність в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Слід зауважити, що відеозапис є не єдиним доказом про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Під час розгляду апеляційної скарги захисника Седуна В.В. апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності і посилання в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило