КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6749/22-пГоловуючий у І інстанції: Константінова К.Е.
Провадження №33/824/905/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УКРА Ї Н И

09 березня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Стрижеус А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Горянської К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням судді захисником Горянською К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржувану постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що факти встановлені судом першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 був помічений працівниками поліції, коли той сидів в заглушеній автівці і слухав музику, і працівники поліції «запідозрили» що він перебуває під наркотичним сп`янінням. Він пояснював працівникам поліції про те, що не вживає ні алкогольних напоїв, ні наркотичних речовин, оскільки має відповідальну роботу. Працівники поліції всіляко провокували його і запропонувавши пройти огляд на наркотичне сп`яніння і без підставно склали протокол про відмову від оглялу на стан сп`яніння та сказали, якщо він не згоден то може самостійно звернутися на протязі двох годин до найближчого лікувального закладу та пройти такий огляд та здати лабораторно аналізи. Зи таких обставин він змушений був протягом двох годин самостійно звернутися до найближчого лікувального закладу та пройти такий огляд, який підтвердив відсутність у нього ознак наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що жодних прямих або опосередкованих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом перед тим, як працівник поліції запропонував йому пройти відповідний огляд, до суду першої інстанції надано не було.

До того ж, з врахуванням вищезазначеного, на думку захисника, очевидним є та обставина, що встановлення та підтвердження ознак алкогольного сп`яніння є прерогативою лише фахівців закладів охорони здоров`я і ні в якому разі працівників поліції.

Вказує що, працівники поліції фактично не організували водію проходження огляд згідно вимог законодавства, і відповідно безпідставно склали протокол на водія про адміністративне правопорушення. Натомість, ОСОБА_1 по рекомендації працівників патрульної поліції змушений був самостійно звертатися до найближчого медичного закладу, проходити медичний огляд та здавати аналізи, щоб довести про відсутність у його в організмі алкоголю та ознак вживання наркотичних засобів.

Також захисник ОСОБА_1 - адвокат Горянська К.І. наголошує, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.

09 березня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_1 - адвоката Горянської К.І. про перенесення розгляду справи у зв`язку з нічним ракетним обстрілом, що спричинив відсутність світла.

Аналізуючи вказану заяву, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви захисника ОСОБА_1 - адвоката Горянської К.І. про перенесення розгляду справи, оскільки посилання захисникана нічний ракетний обстріл, що спричинив відсутність світла, не може бути визнано судом поважною причиною, оскільки останньоюне доведено та до заяви про перенесеннярозгляду не надано жодних доказів повної відсутності енергопостачання у місті Києві

Частина 6 ст. 294 КУпАП передбачає, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.08.2018 (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також Київський апеляційний суд, враховуючи те, що апелянт ОСОБА_1 та його захисник Горянська К.І. неодноразово (а саме три рази) не з`являлися в судові засідання апеляційного суду та подавали неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи, не надававши при цьому документальних підтверджень підстав для відкладення справи, апеляційний суд вважає за можливе, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, здійснити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Горянської К.І..

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою необґрунтовані процесуальні витрати.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130КУпАП є доведеною, а висновки суду першої інстанції з цього приводу є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №140717,(а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 24.11.2021 року о 13 год. 10 хв. в м. Києві на вул. Іоанна Павла, 2, керував автомобілем Хюндай, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, блідість лиця, зіниці очей не реагують на світло, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру № 206 працівника поліції., оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.2), який містить відеозаписи з місця події, яким встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДРУкраїни.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, порушення вимог п. 2.5 ПДР України (відмова водія від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння) підпадає під об`єктивну сторону ст.130 КУпАП, а тому правова кваліфікація дій ОСОБА_1 є вірною.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли справи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортним засобом та відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, посилання апелянта на те, що встановлення та підтвердження ознак алкогольного сп`яніння с прерогативою лише фахівців закладів охорони здоров`я і ні в якому разі працівників поліції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп'яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров'я.

Проведення огляду на стан наркотичного сп'яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу вказаною Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

У зв'язку з тим, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки саме наркотичного сп'яніння, водію було обґрунтовано запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров'я.

Таким чином, працівник поліції у відповідності до вказаного вірно запропонував ОСОБА_1 пройти саме медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

На місці пригоди працівники поліції належним чином роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та наслідки відмови від проходження такого огляду

Дані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної відеокамери працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (а.с. 2).

Таким чином, вина ОСОБА_1 підтверджена дослідженими матеріалами справи, зокрема даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №140717 від 24 листопада 2021 року та відеозаписом з нагрудної камери.

За таких обставин, суд вважає, що висновки судді місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги надану ОСОБА_1 довідку медичного центру ТОВ « Клініка імені Гальченко В.В» Вих № 854 від 24.11.2021 якою встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, оскільки відповідно до листа директора Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації Гінзбург В. № 061-5652/10 від 23.08.2022,ТОВ « Клініка імені Гальченко В.В.», медична лабораторія «Діла» не входять до переліку закладів охорони здоров`я м. Києва, яким надається право проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до Наказу Департаменту охорони здоров`я від 07.09.2021 № 1160 « Про організацію проведення у м. Києві оглядів на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів».

Доводи скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, оскільки останні не організували такого огляду та не роз'яснили водію його права, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери № АА00706

Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими.

Щодо доводів захисника скаржника, що жодних прямих або опосередкованих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом перед тим, як працівник поліції запропонував йому пройти відповідний огляд, до суду першої інстанції надано не було

Натомість, наявний відеозапис свідчить про те, що автомобіль ОСОБА_1 рухається у дворі і він керує транспортним засобом, а також під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та ознайомлення із його змістом водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. Під час події водій він мав реальну можливість викласти свої аргументи, конкретизувати свою незгоду з діями працівників поліції, але цим правом ОСОБА_1 не скористався, що свідчить про згоду з діями працівників поліції.

Щодо доводів про відсутність доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, апеляційний суд вказує, що такі доводи є безпідставними, оскільки відеозаписом підтверджується, що водія було відсторонено від керування.

Наведені обставини свідчать, що працівник поліції під час події повністю виконав вимоги ч. 1 ст. 266 КУпАП.

ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта водія, що підтверджується посвідченням водія.

Відповідно до п. 1.3.ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

З дослідженого відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз'яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу пройти огляд на стан наркотичногосп'яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд вказує, що право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов'язковими для всіх членів суспільного життя.

За порушення встановлених правил співіснування особа піддається примусу у вигляді накладення стягнення, користуючись яким, суспільство забезпечує погодженість особистих і суспільних інтересів, скеровує поведінку особи у необхідне, суспільно корисне русло.

Отже, юридична відповідальність для особи застосовується невідворотно, якщо є позитивно виражені умови для настання такої відповідальності та немає негативно виражених умов для її усунення. Відповідальність є мірою людини. Людина постає вольовою особою завдяки розумі, а завдяки волі і свободи вона відповідає за свої вчинки.

Так, юридична відповідальність передбачає для порушника настання обов'язків зазнавати несприятливих наслідків у вигляді особистого, майнового та іншого характеру, вид і міра яких передбачені санкціями правових норм.

Вид і міра за вчинення діяння, передбаченого ст.130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, поведінки під час події, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межахдоводів апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Горянської К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік - залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Стрижеус