Справа № 643/2307/23
Провадження № 3/643/1613/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

27.01.2023 року близько 13:53 год. ОСОБА_1 за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своїм батьком ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

02.02.2023 року близько 13:00 год. ОСОБА_1 за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своїм батьком ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

02.02.2023 року близько 19:13 год. ОСОБА_1 за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своїм батьком ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

26.02.2023 року близько 19:25 год. ОСОБА_1 за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своїм батьком ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у протоколах зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції України декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою ст. 173-2 КУпАП тягнуть за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 14.03.2023 серії ВАВ № 729653, від 14.03.2023 серії ВАВ № 729652, від 14.03.2023 серії ВАВ № 729651, від 14.03.2023 серії ВАВ № 729650, поясненнями ОСОБА_1 , рапортами, постановою Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2023 у справі № 643/2891/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно свого батька.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, суду не надано.

Разом з цим суд вважає, що посадовою особою при складанні протоколів про адміністративне правопорушення за епізодом від 27.01.2023 року та двома епізодами від 02.02.2023 року, дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП були кваліфіковані невірно.

Так, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП саме за ознакою вчинення такого правопорушення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, визначених у ч. 1 цієї статті, особа, яка склала протоколи, залишила поза увагою той факт, що на момент вчинення ОСОБА_1 зазначених правопорушень саме 27.01.2023 року та 02.02.2023 року ще не було рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а постанова Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/2891/22 була прийнята 08.02.2023 року та набрала законної сили 20.02.2023 року.

За таких обставин, суд вважає за необхідне перекваліфікувати вчинені ОСОБА_1 27.01.2023 року та 02.02.2023 року дії з ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, перекваліфікація судом вчинених ОСОБА_1 правопорушень з ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не погіршує стан особи, щодо якої розглядається справа, а тому не суперечить загальним засадам судочинства, передбаченим ст. 129 Конституції України.

Разом з цим, суд погоджується з тим, що дії ОСОБА_1 за епізодом від 26.02.2023 року вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, стаття 36 КУпАП передбачає накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Тобто положення закону не вимагають призначення адміністративного стягнення за кожне правопорушення окремо. Таким чином, правильним у такому випадку є визнання вини правопорушника за кожне правопорушення та обрання адміністративного стягнення в межах санкції за більш серйозне правопорушення, а в разі вчинення декількох епізодів правопорушення, передбачених однією нормою (або частиною норми) КУпАП, стягнення обирається в межах санкції цієї норми (частини норми).

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33-35, 173-2, 280, 283-285, 287, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

- за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.;

- за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 36 КУпАП остаточно призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя Н.В. Новіченко