ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/724/23 Головуючий І інстанції - Пілюгіна О.М.
Провадження № 33/818/424/23 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 24 грудня 2022 року о 16:26 на перехресті Полтавського шосе та вулиця Заводська селища Пісочин Харківського району Харківської області, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права на керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилученням транспортного засобу Toyota Land Cruiser, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять доказів повторного вчинення ним протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3,4 ст.126 КУпАП

Крім того, вказує, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2023 року вказаний адміністративний матеріал було повернуто до Управління патрульної поліції в Харківській області для належного оформлення саме через відсутність належно завіреної копії постанови.

В подальшому справа про адміністративне правопорушення повторно надійшла до суду, однак вимоги постанови суду виконані не були. До матеріалів справи належним чином завіреної копії постанови суду про вчинення ОСОБА_1 протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 126 КУпАП не додано.

На усунення порушень було складено формальну довідку, де зазначено, що долучити завірену копію постанови серії ЕАО №5293549 не має можливості у зв`язку з тим, що згідно бази «ІПНП» оригінал постанови було направлено до Державної виконавчої служби для примусового виконання.

Однак, відповідно до інформації з Реєстру виконавчих проваджень, будь-які матеріали відносно ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби не надходили, шо свідчить про те, що працівники поліції взагалі не направляли вказану постанову.

Крім того, суду було надано інформацію, відповідно до якої згідно бази даних ІПНП України відсутня інформація відносно ОСОБА_1 щодо складання матеріалів за адміністративне правопорушення відповідальність за яке встановлено ст.126 КУпАП.

Мотиви суду

Судом апеляційної інстанції неодноразово призначались судові засідання.

Так, в судове засідання 03.05.2023 року ОСОБА_1 , будучи 19.04.2023 року належним чином повідомленим про судове засідання в суді апеляційної інстанції, не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи. Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковом задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 115406 від 24 грудня 2022 року;

- додатком до протоколу серії ДПР18 № 115406 від 24 грудня 2022 року;

- рапортом інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Петрова Д. від 24 грудня 2022 року;

- копією постанови серії ЕАО № 5293549 від 06 лютого 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- довідкою інспектора 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Сухробова Р.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суду була надана копія постанови серії ЕАО № 5293549 від 06 лютого 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, що підтверджує повторність протягом року вчинення порушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, при цьому для кваліфікації повторності дій, законодавцем визначено, що враховується вчинення особою протягом року правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою ст. 126 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що до матеріалів справи не долучені копії постанов про вчинення ОСОБА_1 протягом року адміністративних правопорушень передбачених ч.3, ч.4 ст. 126 КУпАП не ґрунтуються на нормах закону і суд не приймає до уваги такі заперечення.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та розцінює критично і не приймає до уваги наданий витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, та копію листа за підписом «ДОП капітана поліції Сергія Романенка», який не містить вихідного номеру документу, дати його складання, номеру та дати звернення на яке надана відповідь, адреси отримувача листа, оскільки вказані документи жодним чином не спростовують обставини викладені у постанові серії ЕАО № 5293549 від 06 лютого 2022 року про накладення стягнення на ОСОБА_1 за порушення вимог ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім того, як було встановлено з оглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було виявлено, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у лютому 2022 року та про це йому було повідомлено, на що ОСОБА_1 зазначив, що він знає про це та ним вже було сплачено штраф. В подальшому працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що у зв`язку з встановленими обставинами повторності вчинення адміністративного правопорушення протягом року на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП.

Також, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 115406 від 24 грудня 2022 року ОСОБА_1 особисто в графі пояснення особи зазначив, що він «виноват, простите»

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а саме, що останній внаслідок порушення вимог п. 2.1 «а» ПДР України, повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи на те прав, а тому оскаржуване судове рішення в цій частині є законним та мотивованим.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а саме у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки судом при накладенні адміністративного стягнення не було враховано наступного.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Матеріали справи відомостей про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія не містять.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що:«позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала».

З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, не був належним (легітимним) водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом, а тому останнього неможливо позбавити такого права.

Беручи до уваги сталу судову практику та правову позицію висловлену Верховним Судом України, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно зі статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу на постанову судді задовольнити частково, а постанову судді першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційий суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року висновки та рішення щодо позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років

В решті постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик