Справа № 308/3070/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Зарева Н.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, запроваджену відділом прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Мукачево, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінолога групи відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип А), за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 12296 від 25.02.2022, у період з 20 год. 00 хв. 24.02.2023 по 08 год. 00 хв. 25.02.2023 солдат ОСОБА_2 був спланований та виконував наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді "Спостереження за транспортними засобами" в пункті пропуску для залізничного сполучення "Чоп (Дружба)" вантажний напрям. У період з 04 год. 50 хв. по 05 год. 50 хв. 22.03.2023 майором ОСОБА_3 спільно з старшим лейтенантом ОСОБА_4 здійснено раптову перевірку організації несення служби прикордонного наряду "Спостереження за транспортними засобами" у складі солдата ОСОБА_5 шляхом пуску навчального порушника державного кордону, в ході якої навчальний порушник виявлений не був та безперешкодно потрапив в пункт пропуску, тобто в діях вищевказаного військовослужбовця вбачаються ознаки порушення правил несення прикордонної служби військовою службовою особою, що виразилось у порушенні наказу на охорону державного кордону та самовільному залишенні місця несення служби (знаходився в будці чергового), а також на момент перевірки у військовослужбовця були відсутні при собі предмети екіпіровки (спецзасоби,) залишив без нагляду.

Своїми діями порушив вимоги ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, пункту 11 Глави 2 "Організація несення служби прикордонними нарядами" Розділу "Служба прикордонних нарядів" Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України № 1261 від 19.10.2015, що виразилось в залишенні місця несення служби та предметів екіпіровки без нагляду, та як наслідок призвело до порушення прямої заборони керівних нормативних документів під час несення служби з охорони ДКУ.

У судове засідання ОСОБА_6 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, у зв`язку з чим суддя розглянув справу за його відсутності.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суддя прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідальність за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП настає за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

На підтвердження наявності у діях чи бездіяльності ОСОБА_1 складу даного адміністративного правовопорушення, особою, яка запровадила справу про адміністративне правопорушення, надано протокол про адміністративне правопорушення, службову характеристику, пояснення ОСОБА_1 , рапорт особи, яка склала адміністратвиний протокол, копію військового квитка.

Оцінюючи належним чином зібрані у справі докази, суддя прийшов до наступних висновків.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у ст. 129 Конституції України.

Разом з цим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , вчинив ОСОБА_7 .

Виходячи із змісту статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення саме ОСОБА_1 , а тому повинен містити опис діяння, вчиненого саме даною особою.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Малофєєва проти Росії" та справі "Карелін проти Росії", звертав увагу на те, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Крім цього слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

При цьому, як доказ вчинення адміністративного правопорушення, матеріали справи містять лише пояснення ОСОБА_1 , в яких він визнає вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, та рапорт тієї ж посадової особи відділу прикордонної служби, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані відомості про факт проведення перевірки наряду.

Водночас, рапорт особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, складений за результатами спостереження даної особи, може бути належним доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення така особа, повинна була б надати докази, у формі, зазначеній в ст. 251 КУпАП, зокрема, відеозапис події, фотокартки, пояснення свідка (наприклад навчального порушника).

Однак, органом, який запровадив справу про адміністративне правопорушення, належних, допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, не зібрано та до матеріалів справи не долучено.

Що стосується письмової заяви, в якій зазначається, що ОСОБА_1 визнає свою вину, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, визнання особою вини не може бути єдиним та беззаперечним доказом і не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне праовпорушення від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Однак будь-яких інших доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, не надано.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу "Пол і Одрі Едвардз проти Об`єднаного Королівства" (N 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, оцінивши належним чином всі наявні у справі докази, суддя прийшов до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого 2 ст. 172-18 КУпАП, що, відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадженняу справі.

Враховуючи висновок про закриття провадження у справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 172-18, ст. 247, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.І. Зарева