Справа № 754/410/23 Головуючий у І інстанції Бабайлова Л.М.
Провадження № 33/824/1616/2023 Доповідач у ІІ інстанції Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю захисника Харчука О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гармаша М.Ю. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, зі стягненням судового збору на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 15.12.2022 року о 07 год. 30 хв. по вул. Кіото, 21 в м. Києві керував транспортним засобом «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_1 , та після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вживав алкоголь, чим порушив п.2.10 (є) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник Гармаш М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував обставини не направлення ОСОБА_1 після його незгоди з результатами огляду, проведеного із застосуванням приладу «Драгер», на огляд до закладу охорони здоров`я та як наслідок - проведення працівниками патрульної поліції огляду не у встановленому порядку, що у свою чергу свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Також апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП, а саме доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, захисник зазначає, що відомості в доказах, наявних у матеріалах справи, не узгоджуються між собою та суперечать одне одному в частині часу та події вчинення правопорушення, а отже ОСОБА_1 не вживав алкоголь після ДТП за його участі у час, визначений в протоколі, а тому притягнення його до відповідальності на підставі протоколу серії ААД №377280 є неприпустимим, оскільки він є неналежним доказом. Також захисник вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог законодавства розглянув справу за відсутності сторони обвинувачення. Апелянт також зазначає, що працівниками поліції було залучено в якості свідків упереджених осіб, які є учасниками ДТП.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Захисник не заперечував проти розгляду справи без участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважаю за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши думку захисника Харчука О.П., який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

Частиною 4 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду

Згідно п.2.10 (є) ПДР України, водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №377280від 15 грудня 2022 року (а.с.2); роздруківці з приладу «Драгер» (Газоаналізатор Alcotest 6820) з результатом 1,67 проміле (а.с.3, 4); поясненнях ОСОБА_2 (а.с.5); розписці ОСОБА_3 , якою підтверджується відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом (а.с.6); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.7); відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.13). Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 після його незгоди з результатами огляду, проведеного із застосуванням приладу «Драгер», в порушення вимог закону не було направлено на огляд до закладу охорони здоров`я, є неспроможними з огляду на наступне.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції, що після дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Також з відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога. Про свою незгоду з показником приладу «Драгер» ОСОБА_1 зазначив вже після складання протоколу, зазначивши про це письмово. Натомість після безпосереднього проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та до процедури складання протоколу, останній про свою незгоду з його результатами не висловлював та не наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6820» проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився огляд.

Також є безпідставними доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та підтвердив те, що він вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди за його участі. Крім того, у письмових поясненнях інший учасник ДТП ОСОБА_2 підтвердив, що водієм «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_1 був чоловік у камуфляжній формі, а як вбачається з доданого до протоколу відеозапису у камуфляжну форму був одягнений ОСОБА_1 .

Вказаних в апеляційній скарзі суперечностей у часі, які свідчать, що ОСОБА_1 не вживав алкоголь після ДТП за його участі у час, визначений у протоколі, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Апеляційний суд також знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції в порушення вимог законодавства розглянув справу за відсутності сторони обвинувачення, оскільки нормами ч.5 ст. 7 КУпАП визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеження особистої свободи громадян. Водночас санкція ч.4 ст. 130 КУпАП не передбачає застосування до особи заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а отже участь прокурора у розгляді судом справ за ч.4 ст. 130 КУпАП законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень, наданих законодавцем органам прокуратури.

Не можуть бути взяті до уваги також доводи апелянта, що працівниками поліції було залучено в якості свідків упереджених осіб, які є учасниками ДТП, оскільки під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння здійснювалась відеофіксація, а отже відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП, присутність свідків не є обов`язковою. А крім того, свідки чи потерпілі у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 130 КУпАП, не зазначені.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення, з урахуванням чого постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Гармаша М.Ю. - залишити без задоволення.

Постанову суддіДеснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига