Провадження № 3/127/6473/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2023 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи невідоме, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №264648 від 30.08.2022 року, того ж дня о 22 год. 31 хв. в м. Вінниці, по вул. Зулінського, 42, водій ОСОБА_1 керував автомобілем АМ RSVFER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер №0244, результат 1,01 проміле, тест №188, велась безперервна відеофіксація на нагрудний відеореєстратор №472299, №467723.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 пояснив, що його підзахисний вину у вчиненому не визнав. По чеку приладу Драгер 30.08.2022 р. о 00 год. 42 хв. температура повітря складала +28 ?, але згідно з роздруківкою із сайту ОСОБА_2 30.08.2022 р. в період з 0 год. до 3 год. температура повітря складала +19, + 18 ?, тому наявна суттєва похибка в показниках приладу Драгер №0244. Просив закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши заперечення захисника Грабарчука С.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з п. 2 Порядку направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі «стан сп`яніння»), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України N 1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є : а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

До протоколу про адміністративне правопорушення як докази подано чек Drager Alkotest 7510 номер ARMF-0244, направлення на огляд до КП ВОНД «Соціотерапія», акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапорт поліцейського, безперервний відеозапис, копію посвідчення водія.

Згідно з чеком Drager Alkotest 7510 та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 складає 1,01 проміле.

В чеку Drager Alkotest від 30.08.2022 р. о 00:42:59 температура зовнішнього повітря зазначена +28?. Відповідно до відомостей з мережі Інтернет на сайті Sinoptik температура повітря у м. Вінниці 30.08.2022 р. з 0 год. до 3 год., а відтак і на момент роздруківки чека складала +19?, +18?. Суттєві розбіжності в показниках приладу та дійсної температури повітря є підставою для обгрунтованих сумнівів у справності приладу і його придатність достеменно встановити перебування особи в стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його зупинки працівниками поліції, наявності ознак сп`яніння та законної вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, працівниками поліції було долучено до справи відеозапис з нагрудних відеореєстраторів.

Судом оглянуто відеозапис і встановлено наступне.

Відеозапис розпочинається 30.08.2022 о 00 год. 37 хв. з пропозиції водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вулиці біля автомобіля АМ RSVFER, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відеозапис про керування цим транспортним засобом ОСОБА_1 о 00 год. 31 хв. (так записано в протоколі) відсутній.

До початку огляду працівник поліції проводить аналіз для перевірки, чи немає в трубці алкоголю, повідомляє про результат 0,00 проміле, але на бодікамеру цей результат не показує.

Після проведення огляду працівник поліції повідомляє про результат огляду 1,01 проміле, стверджує про стан алкогольного сп`яніння, але на бодікамеру не демонструє вказаний результат.

Працівниками поліції не роз`яснено право ОСОБА_1 , передбачене ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів, пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

За відеозаписом не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції, ні елементів керування 30.08.2022 р. о 0 год. 31 хв. Жоден з означених фактів, які б слугували кожен окремо та у своїй сукупності для переконання суду про керування цією особою транспортним засобом відеозапис не доводить.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є особа, яка керує транспортним засобом. Отже доведеність факту керування транспортним засобом особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, є обов`язковим та визначальним.

Для підтвердження факту керування особою транспортним засобом, матеріали справи повинні містити докази зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або інші докази, за допомогою яких можливо достовірно встановити факт про те, що особа керувала транспортним засобом, і під час керування перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Чинне законодавство, в тому числі і Правила дорожнього руху не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженнями і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом Конвенція про дорожній рух) «Кожний транспортний засіб чи склад транспортних засобів, які знаходяться в русі, повинні мати водія».

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 р. Верховного суду Касаційного адміністративного суду зазначено про те, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Тобто наявність посвідчення водія є обов`язковою умовою для визначення особи як водія.

Пунктом 1.10 ПДР передбачено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Положеннями КУпАП не передбачено право суду самостійно збирати докази, оскільки зазначене призведе до порушення прав особи, яка притягається до відповідальності, через те, що суд з органу, що має безсторонньо та неупереджено прийняти рішення у справі, стане стороною обвинувачення.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Керуючись принципом презумпції невинуватості, діючому в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд, тобто кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Керуючись положеннями ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд виходить з того, що як і у кримінальному провадженні, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання належить вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів, які підтверджують суть адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції, та не доведення його перебування в стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Матеріалами справи в діях ОСОБА_1 не доведено наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 130, п.1 ст. 247, ст. ст. 280, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи невідоме, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя