ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/194/23 Головуючий І інстанції - Садовський К.С.
Провадження № 33/818/448/23 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Натини О.В.

законного представника потерпілого ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Натини О.В. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 07.12.2022 року о 18-14 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 у присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2020 р.н., влаштував сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого дитині могла бути завдана шкода психологічного характеру, чим вчинив насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Натина О.В, просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.8 ч.1 ст.247 КУпАП та в судовому засіданні уточнив апеляційні вимоги та просив провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 та захисника.

Вказує, що 07.12.2022 року ОСОБА_1 домовився зі своєю дружиною ОСОБА_2 зустрітися та поспілкуватись та дружина надасть йому можливість поспілкуватись з їх спільною дитиною, однак приїхавши в той день ввечері до будинку, де мешкає ОСОБА_2 , остання відмовилась надавати дитину для спілкування з батьком. У зв`язку з чим ОСОБА_1 викликав поліцію через те, що дружина перешкоджає у спілкуванні з дитиною та чекав поліцію в машині, однак як він пізніше дізнався в той день дружина надала пояснення працівниками поліції про те що їй та дитині погрожував ОСОБА_1 та надала скріншоти їх переписки від 17.11.2022 року на підтвердження. Однак за результатами цієї переписки на ОСОБА_1 вже було складено протокол про адміністративне правопорушення, який розглядався у Київському районному суді м.Харкова (справа № 953/7409/22). В даній справі ОСОБА_1 визнав свою провину та щиро розкаявся та в результаті зрозумів, що вчинив не правильно.

Крім того, зазначає, що за викликом від 07.12.2022 року було складено 2 протоколи про адміністративне правопорушення, однак вони не були об`єднані в одне провадження.

Також вказує, що 07.12.2022 року ОСОБА_1 під час спілкування з дружиною не бачив сина та не висловлював погроз в його сторону.

Разом з апеляційною скаргою захисник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника, а також їм не було направлено копію оскаржуваної постанови. Про постанову Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року захисник дізнався 20.03.2023 року з ЄРСР.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги,пояснення законного представника потерпілого ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Посилання суду першої інстанції на те, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом, про причину своєї неявки суд не повідомив, а тому справа може бути розглянута у його відсутність є помилковими.

Як убачається з матеріалів справи судом першої інстанції 08.02.2023 року ОСОБА_1 було направлено SMS-повідомлення про виклик в судове засідання, призначене на 28.02.2023 року, однак відповідно до довідки, сформованої в КП Д-3 вбачається, що SMS-повідомлення не було доставлено, оскільки абонент тимчасово недоступний.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення зазначених вимог закону не забезпечив право ОСОБА_1 скористатися своїми процесуальними та конституційними правами .

На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині щодо істотного порушення процесуальних прав ОСОБА_1 слід визнати слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за умисне вчинення домашнього насильства у сім`ї, а саме вчинення дії психологічного характеру відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2020 р.н., внаслідок чого дитині могла бути завдана шкода психологічного характеру.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Відповідно доп.3 ч.1 Закону України Прозапобігання та протидію домашньому насильству № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п.14 ч.1 ст.1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст.7,245,279,280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Як дослівно вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 157487 від 08.12.2023 року, 07.12.2022 року о 18-14 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою у наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Втім, жодних відомостей про те, в чому саме виразилося психологічне насильство та які наслідки воно спричинило у протоколі не наведено, а лише мається констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства. Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист.

Крім того, саме по собі висловлення образ на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Проте у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю дитині, хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст.62 Конституції України. Жодних висновків спеціаліста або експертних досліджень з цього приводу матеріали справи також не містять.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав пояснення, відповідно до яких повідомив, що 07.12.2022 року він повинен був зустрітись з дружино, прийшов до будинку та перебував на дитячому майданчику біля будинку мешкання ОСОБА_2 та зателефонував ОСОБА_2 , на його прохання надати дитину для спілкування йому було відмовлено. Весь час він залишався біля будинку на вулиці та дитину він не бачив.

Зазначене також підтверджується відомостями, встановленими під час надання пояснень законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_2 про те, що у них з колишнім чоловіком ОСОБА_1 склались недоброзичливі відносини та 07.12.2023 року ОСОБА_1 приїхав до будинку, де вона мешкає разом зі спільною дитиною та вимагав побачення з дитиною, однак оскільки сина потрібно було нагодувати та вкладати спати, а також у зв`язку з тим, що була повітряна тривога вона відмовила в побаченні. ОСОБА_1 почав телефонувати їй та ображати її, в цей час дитина була поруч з нею та у зв`язку з тим, що вони розмовляли на підвищених тонах та сперечались, дитина все чула та нервувала, у нього збився режим.

Тобто, під час апеляційного розгляду було встановлено, що поза розумним сумнівом не можливо встановити, що малолітній потерпілий ОСОБА_4 був безпосереднім учасником спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по телефону та в подальшому конфліктна ситуація викликала у нього побоювання за свою безпеку, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному здоров`ю дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Проте суд першої інстанції не надав цим обставинам будь-якої оцінки, погодився з пред`явленим обвинуваченням, не допитав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою уточнення обставин події, що сталася між ними 07.12.022 року та чи була взагалі присутня дитина під час спілкування останніх, не встановив в чому саме полягало психологічне насильство з боку ОСОБА_1 , оскільки словесні образи необхідно оцінювати індивідуально, виходячи з кожної конкретної ситуації, та не встановив, які наслідки воно спричинило, констатувавши лише, що психологічному здоров`ю дитини спричинено шкоду, при цьому не зазначив в чому саме вона полягає.

Так, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Так, оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів, на підставі яких суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне заявою та поясненнями ОСОБА_2 про обставини вчинення правопорушення та іншими матеріалами.

Разом з тим, слід зазначити, що матеріали справи не містять об`єктивних належних доказів, які б доводили зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і в судовому рішенні факти та події. Рапорт чергового інспектора не може бути визнаний доказом, так як за своєю правовою формою є документом, який містить певну інформацію, яка підлягає перевірці. Сам протокол про адміністративне правопорушення за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації), заява та письмові пояснення ОСОБА_2 також не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки містять виключно її бачення ситуації, яка сталася 07.12.2022 року.

Разом з тим, з письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи вбачається, що він просить органи поліції вжити заходи щодо його дружини, яка не дає бачитись з дитиною (а.с.6, 7).

Самі письмові пояснення заявниці ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_1 є малоінформативними, містять буквально кілька строк, що лише підтверджують факт побутової сімейної сварки. У такій ситуації з огляду на специфіку правопорушення повну картину подій встановити можна лише шляхом прямого допиту цих осіб під час судового розгляду.

Проте суд першої інстанції не надав цим обставинам будь-якої оцінки, погодився з пред`явленим обвинуваченням, не допитав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідків з метою уточнення та встановлення усіх обставин події, що сталася між ними 07.12.2022 року, не встановив в чому саме полягало психологічне насильство з боку ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини, оскільки словесні образи необхідно оцінювати індивідуально, виходячи з кожної конкретної ситуації, та не встановив шляхом безпосереднього допиту потерпілої, свідків, можливо навіть шляхом проведення психологічної експертизи, які саме наслідки воно спричинило, констатувавши лише, що потерпілій спричинено шкоду психологічному здоров`ю, при цьому не зазначив в чому саме вона полягає, з огляду на те, що ця специфічна сфера досліджень потребує й спеціальних знань, особливо в умовах браку достатньої інформації, коли суду дуже складно самостійно встановлювати зазначені обставини і робити відповідні висновки . Поза увагою суду й залишилися без оцінки ті обставини, що взагалі міг розуміти із телефонної розмови малолітній син подружжя, чи мала його мати можливості уникнути такої ситуації, якщо вважала, що такі розмови мають негативний вплив на останнього, тим більш в умовах фактичної відсутності батька дитини.

Доводи ОСОБА_2 про наявність телефонної переписки з колишнім чоловіком, що мала місце раніше ніж зазначені події не є слушними, так як не стосуються цієї події і не підтверджують її, крім того вже були предметом іншої справи, можуть свідчити лише про наявність складних взаємовідносин між колишнім подружжям.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є недоведеним, а висновок суду про винуватість останнього є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону, про що слушно зазначається в апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене, постанова судді щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Натини О.В. задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Натини О.В. задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2023 року скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик