ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5510/21 Головуючий І інстанції Васильєва Н.М.
Провадження № 33/818/156/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Маленка В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 31 липня 2021 року о 03 годині 50 хвилин по вул. Грибоєдова, 1-А в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував автомобілем GEELY MR-7151A, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ в установленому законом порядку за допомогою прибору Drager Alcotestеr 6820 та в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити та стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України безпідставно отриману суму штрафу у розмірі 34000 грн та 3601 грн судового збору.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку посилається на те, що з 04.10.2021 року по теперішній час він проходить строкову військову службу у ЗСУ у зв`язку з чим він позбавлений можливості звернутись до адвоката за юридичною допомогою. Будучи у відпустці у жовтні 2022 року він надав довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_2 , але постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2022 року апеляційну скаргу було повернуто, оскільки вона була подана не належним представником та в подальшому під час короткосрочних відпусток в листопаді 2022 року йому вдалось особисто підписати апеляційну скаргу.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що Жовтневим районним судом м.Харкова 26 серпня 2021 року було розглянуто справу №639/5510/21 про адміністративне правопорушення відносно нього та встановлено, що він 31.07.2021 року керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою суду від 26 серпня 2021 року його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у розмірі 17 000 грн на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень. У судовому засіданні він пояснив суду, що відмову від проходження огляду на стан сп`яніння спровокували неправомірні дії працівників поліції щодо нього, а він як молода та доволі недосвідчена особа у спілкуванні з поліцією, вибрав помилковий та притаманний молоді спосіб реагування на вимоги поліції, саме відмову від вчинення дій, які від нього вимагали, не розуміючи всіх негативних наслідків такої відмови. Суд такі обставини справи не врахував.

У судовому засіданні 26 серпня 2021 року було оголошено резолютивну частину постанови, але всупереч вимогам частини другої ст.283 КУп АП постанова не містила відомостей щодо порядку сплати штрафу, правових наслідків невиконання стягнення, не зазначені реквізити та можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Отже, постанова ухвалена з порушеннями норм процесуального права, що призвело до неправомірного стягнення штрафу у подвійному розмірі, а відтак до порушення норм матеріального права, що є підставою для оскарження.

До 11 жовтня 2022 року він особисто не отримував постанову, яка набрала законної сили, вона не направлялась йому поштовим відправленням, ним, також, особисто не була отримана вимога про сплату штрафу у 15 денний строк з дати отримання вимоги. Отже, йому не було надано забезпечене приписами ст. 307 КУпАП право на добровільну сплату штрафу 15 денний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. З цієї підстави суд також не мав права звергати постанову до стягнення.

Зазначає, що він сумлінно намагався виконати процесуальні обов`язки правопорушника. Тільки він не зміг з поважних причин виконати постанову суду, до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду від 11.10.2021 року звернулась його матір ОСОБА_3 , яка надала довідку про службу у лавах ЗСУ. Заява повернута без розгляду з формальних підстав, а саме відсутності повноважень представника, що дійсно мало місце, але при цьому суд міг за своєю ініціативою ухвалити рішення про надання відстрочення виконання рішення суду у відповідності до вимог ст.378 КАС України, завідомо знаючи, що на час звернення матері боржника оскаржувана постанова не набрала законної сили.

Листом від 03 листопада 2021 року до суду звертався член його сім`ї, що зареєстрований та проживає разом з ним, який надав у справу нотаріально посвідчену довідку про службу ОСОБА_1 у лавах ЗСУ та прохання надати відстрочення виконання рішення суду щодо сплати штрафу у розмірі 17000,00 грн. саме за ініціативою суду у відповідності до вимог ст. 378 КАС України. Постановою від 10 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_1 повернуто заявнику, оскільки заявником не доведено правових підстав для звернення до суду в інтересах боржника. Це не була заява, а лист, яким надано довідку та прохання надати відстрочення виконання рішення суду за ініціативою суду. Очевидно, що суд суто формально розглянув лист, не вбачив різницю між заявою та листом, але при цьому не повідомив підстав, з яких не зміг надати відстрочення виконання рішення за ініціативою суду.

Зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на вищезгадані порушення вимог закону, суд першої інстанції звернув постанову до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання боржника. Примусове виконання постанови про накладення на скаржника адміністративного стягнення, в даному випадку стягнення штрафу у подвійному обсязі привело до істотного порушення прав та інтересів скаржника.

Вказує, що оскаржувана постанова суду та постанова державного виконавця виконані боржником добровільно, однак на переконання апелянта, вбачається що належними, допустимими та достатніми доказами ним доведено, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам процесуального законодавства, що призвело до порушення норм матеріального права, відтак вона не могла бути звернена до примусового виконання, що надає апелянту право на апеляційне оскарження постанови суду. В даному випадку має місце неправильне застосування норм матеріального права, а саме вимог ст. ст. 307, 308 КУпАП, в результаті чого безпідставно стягнуто штраф у подвійному розмірі та норм процесуального права, а саме ст.283 КУпАП, що призвело до неправильного вирішення справи, що є обов`язковою підставою для скасування такого рішення. Відповідно до ст.296 КУпАП скасування постанови з закриттям справи про адміністративне порушення тягне за собою повернення стягнутих грошових сум. Оскільки штраф стягнуто на користь держави, відповідно повернення безпідставно стягнутого штрафу також повинно бути здійснено державою, в особі Казначейства України, що витікає з листа Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.09.2021 року №639/5510/29 17514, Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2021 року

До початку судового розгляду ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судове засідання без його участі. Також повідомив, що повністю підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

У зв`язку з викладеним вище апеляційний суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в межах поданої апеляційної скарги та наявних у справі відомостей, тобто з урахуванням доводів та вимог, які містяться в ній, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 31 липня 2021 року о 03 годині 50 хвилин по вул. Грибоєдова, 1-А в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував автомобілем GEELY MR-7151A, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ в установленому законом порядку за допомогою прибору Drager Alcotestеr 6820 та в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 272753 від 31.07.2021 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.07.2021 року;

- рапортом працівника поліції.

- поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує факт відмови від проходження огляду га стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції ст..ст.283,296,307,308 КУпАП є необґрунтованими та такими, що спростовуються змістом постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.08.2021 року та супровідним листом від 26.08.2021 року в якому ОСОБА_1 було роз`яснено про порядок сплати штрафу та судового збору. Також, такі доводи апелянта не впливають на вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності та не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення, яке прийнято на підставі повного та всебічного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд роз`яснює апелянту, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглянути апеляційну скаргу в частині стягнення з Державної казначейської служби України штрафу та судового збору, оскільки оскарження дій державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, має відбуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного,керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника Луценка В.Р. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик