ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/817/23 Справа № 206/2082/22 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 було визнано винним у тому, що він 09.07.2022 року о 19 год. 50 хв. у м. Дніпро, Самарський р-н, вул. Кольська, 5 керував автомобілем ВАЗ 21104 з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності. Водій у встановленому законом порядку від медичного огляду на стан сп`яніння відмовився. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року скасувати, а провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що :

- судом першої інстанції було порушено його право на розгляд справи у його присутності, хоча він звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи по суті у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання, оскільки він є військовослужбовцем та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 19.12.2019 року по теперішній час. Судом було направлено запит до Міністерства оборони України щодо надання інформації про його перебування на військовій службі, але станом на 21.02.2023 року відповідь до суду не надійшла. Втім суд послався лише на отриману відповідь від ТЦК СП, яка є неналежним доказом, оскільки контракт ним був укладений не з ТЦК СП, а з Міністерством оборони України;

- матеріали справи та відеозапис з бодікамер поліцейських не містять доказів на підтвердження того, що ним, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу;

- водійське посвідчення в нього не вилучалось;

- свідки під час складання протоколу були відсутні.

Також апелянт зазначає, що 09 липня 2022 року в м.Дніпро, приблизно о 19-50 годин він знаходився по вул.Кольська 5 у м.Дніпро біля свого автомобіля ВАЗ 21104, спершись на дверцята в очікуванні свого товариша, який його забрав у той день з лікарні, де він перебував на лікуванні після «контузії» у зоні бойових дій. За цією адресою знаходиться автомийка, куди пішов товариш замовити послуги з миття авто. Саме о цей час до нього під`їхали працівники поліції і стали запитувати, чому він сперся на дверцята та як він себе почуває, на що він відповів, що їде з лікарні додому та очікує свого товариша. Після цього один із співробітників спитав його, чи я вживав алкоголь, на що я відповів, що не вживав. Потім послідувало друге запитання, чи вживав він наркотичні засоби, на що він також надав пояснення, що знаходиться на лікуванні, приймає ліки і ніяких наркотичних засобів не вживав, не керував авто і руху не здійснював.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином.

Згідно з п. 7 листа Верховного Суду от 03 березня 2022 року N 1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення криминального провадження в умовах воєнного стану" якщо через об`єктивні обставини учасник провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів». Такими засобами можуть бути проведення відеоконференцзв`язку через додаток Viber, Telegram, Zoom або WhatsApp при належній ідентифікації особи з яким проводиться відео конференція за допомогою власних технічних засобів. Також судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Враховуючи те, що нормами КУпАП не передбачено проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, виходячи з положень ч. 1 ст. 2 даного Кодексу для забезпечення об`єктивного та оперативного розгляду справи, застосувується аналогія закону з процесуальними нормами КПК України, а саме: ст. 336 КПК України, як засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до нього врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, про поважні причини неявки суд не повідомив, тобто добросовісно не виконує свої процесуальні обов`язки та обізнаний про розгляд справи у суді, апеляційний суд розцінює як спробу затягування судового розгляду та вважає за можливе здійснити розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення.

Також, враховуючи, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, неявка ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, судом першої інстанції відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення було здійснено розгляд справи, в якому винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 249192 від 09.07.2022 року, рапортом інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області від 09.07.2022 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на ім`я ОСОБА_1 від 09.07.2022 року, диском.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Лише у вказаних випадках п.7 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858, передбачає огляд водія в найближчому закладі охорони здоровя, однак матеріалами провадження такі обставини не встановлені.

В даному випадку огляд водія ОСОБА_1 фіксувався на бодікамеру працівника поліції, тож не було підстав для запрошення свідків для проведення даної процедури, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Апеляційним переглядом встановлено, що відеозаписом огляду на стан наркотичного сп`яніння від 09 липня 2022 року зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі не погодився.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності, що підтверджується підписом самого ОСОБА_1 , рапортом працівника поліції та відеозаписом з місця події.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки наявність чи відсутність даних обставин не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

Що стосується доводів стосовно того, що місцевий суд розглянув справу щодо нього за його відсутності, чим позбавив його можливості надати пояснення в судовому засіданні, хоча він просив відкласти слухання у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 з 19.12.2019 року по теперішній час, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданих матеріалів убачається, що в судові засідання 09.08.2022 року, 08.09.2022 року, 19.10.2022 року, 21.11.2022 року, 20.12.2022 року, 19.01.2023 року, 21.02.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча був обізнаний про дати судових засідань. Повідомлявся про час та місце розгляду протоколу засобами поштового зв`язку шляхом направлення судових повісток поштою.

05.08.2022 року, 08.09.2022 року, 19.10.2022 року, 21.11.2022 року, 19.12.2022 року, 17.01.2023 року, 20.02.2023 року подавав до суду заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з виконанням обов`язків по захисту територіальної цілісності України, на підтвердження чого ним надані контракт ОСОБА_1 про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України від 25.09.2019 року строком на 3 роки, копія військового квитка, довідка №4712 про перебування на військовій службі від 07.10.2020 року (а.с.10, 12-21, 23-31, 33-40, 42-46, 49-53, 58-63).

Також судом першої інстанції було направлено запити до Самарського районного територіального центру комплектування і соціальної підтримки та Міністерства оборони України щодо надання інформації, чи перебуває на даний час ОСОБА_1 на військовій службі.

Згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_2 на вищевикладений запит ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває, значиться за алфавітними книгами призовників 1993 року народження, як зарахований в запас за досягненням 27 річного віку, не розшуканий. Повідомлень щодо проходження військової служби не надходило (а.с. 54, 56).

Аналогічний запит було направлено судом і до Міністерства оборони України, відповідь якого надійшла вже після закінчення судового розгляду в суді першої інстанції, тому вона береться до уваги апеляційним судом під час апеляційного розгляду.

Тож, апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до інформації, наявній в цій відповіді Міністерства оборони України №2255 від 06.02.2023 року, солдат ОСОБА_1 виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, останній з 22 серпня 2022 року перебував на лікування у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 та не повернувся. Ці обставини повністю підтверджуються доданими Міністерством оборони України до своєї відповіді доказами.

Тож, в даному випадку апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, про що свідчить неодноразове надання правопорушником суду заяв з проханням відкласти судовий розгляд справи на іншу дату у зв`язку з виконанням службових обов`язків по захисту територіальної цілісності України безпосередньо в зоні бойових дій, що з огляду на вищенаведене не відповідає дійсності, а численні заяви ОСОБА_1 про перенесення слухання справи апеляційний суд також вважає спробами затягування судового розгляду з метою уникнення адміністративної відповідальності, а тому в даному випадку суд першої інстанції не був позбавлений можливості розглянути справу щодо ОСОБА_1 у його відсутність за наявними матеріалами, що були достатніми для прийняття законного та обгрунтованого рішення.

Таким чином, апеляційний суд за результатами апеляційного розгляду дійшов висновку, що аргументи апеляційної скарги є формальними та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також судом в даному випадку обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

У контексті вищенаведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування, у зв`язку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21лютого 2023 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко