ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645/1179/23 Головуючий 1 інстанції: Алтухова О.Ю.
Провадження №: 33/818/344/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві ОСОБА_1 , без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , з участю його захисника ОСОБА_3 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 01 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 496, 20 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 11 2022 року об 11 - 30 годині в м. Харкові, по вул.Танкопія, біля б.23, ОСОБА_2 кернував автомобілем марки «ЗАЗ Lanos TF69YO», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД», у лікаря нарколога, водій відмовився у присутності двох свідків.

Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього рухуУкраїни, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням судді, захисник ОСОБА_2 адвокат Катріч М.М. подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови суду першої інстанції та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відосно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що ОСОБА_2 повністю заперечує факт керування транспортним засобом. Доказів вказаного факту матеріали справи також не містять (жодних відеозаписів чи показань свідків).

Вказує, що з відеозапису, наявному в матеріалах справи, вбачається, що співробітники патрульної поліції підійшли до припаркованого автомобіля марки «ЗАЗ Lanos TF69YO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на прибудниковій території, а саме біля банку. ОСОБА_2 лише підійшов до автомобіля за речами, в той час коли до нього під`їхав автомобіль з працівниками поліції.
Вказує, що працівники патрульної поліції не забезпечили безперервної відеозйомки вчиненого правопорушення за допомогою відеореєстратора, а здійснили лише вибіркову відеофіксацію за допомогою нагрудної камери, яка підлягала монтажу, у зв`язку з чим вказаний відеозапис не можна визнати належним та допустимим доказом.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, проте такої відмови патрульними належним чином не зафіксовано.
З огляду на викладене, вважає, що рішення про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
Крім того, апелянт просить поновити йому пропущений строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року, подану ним 03 березня 2023 року, тобто з пропуском більш ніж на місяць.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 адвокат Катріч М.М. просила про задоволення апеляційної скарги та про закриття провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Приймаючи рішення про накладаення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у його відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
Так, визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 223099 від 07 11 2022 року, довідку про отримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 02 08 2013 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участю яких ОСОБА_2 відмовився від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке видано 07 11 2022 року об 11-45 годині на ім`я ОСОБА_2 , рапортом в.о. командира взводу - № 2, роти - №4, батальйону - № 1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Гречки О. від 07.11.2022 року, даними з DVD диска з відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського, на якому відображена послідовність дій працівників патрульної поліції, щодо адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_2 .
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, оскількивідеозапис не містить відомостей щодо керування автомобілем, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського в порядку підготовки до апеляційного розгляду, встановлено, шо вся поведінка ОСОБА_2 на місці оформлення протоколу, свідчить про те, що він, відмовляючись від проходження огляду стан наркотичного сп`яніння, на вимогу працівника поліції, сприймав ситуацію саме як водій і після відмови спокійно підписував протокол, складений на нього, як на водія, що керував транспортним засобом.
В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_2 просто прийшов до припаркованого автомобіля за речами, проте, з відеозапису вбачається, що жодних коментарів з приводу того, що він не керував автомобілем, а лише прийшов за речами, ОСОБА_2 не висловлював.
Будь-яких пояснень, відносно того, яким чином та за яких обставин автомобіль ОСОБА_2 опинився припаркованим по вул. Танкопії, в той час, як місцем проживання останнього, згідно матеріалів справи є пр-т Льва Ландау, апеляційна скарга не містить.
Незрозумілим є також чому ОСОБА_2 , стверджуючи, що його автомобіль знаходився у нерухомому стані, не звернув увагу працівників патрульної поліції на те, що двигун стоячого автомобіля холодний.

Переглядом вказаного відеозапису, крім іншого встановлено, що після відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, останньому було роз`яснено, що відносно нього буде зараз складено протокол за ст. 130 КУпАП, на що водій ніяких претензій працівникам поліції не пред`явив.

Враховуючи викладене, твердження апелянта щодо невстановлення факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом та факту його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є неспроможним та спростовується як переглянутим відеозаписом так і іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я.
Зогляду на те, що факт керування транспортним засобом доведений та не спростований самим водієм, то ОСОБА_2 , як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_2 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, а тому, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_2 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Протокол складався внаслідок відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений статтею 266 КУпАП, відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_2 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідність, порушення мови.
З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_2 .
Крім того, пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду доводи апелянта щодо відсутність в матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
Навпаки ж всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Що стосується твердження апелянта про те, що працівники поліції не забезпечили безперервної відеозйомки вчиненого правопорушення за допомогою відеореєстратора, апеляційний суд вважає, що воно є безпідставним, з огляду на наступне.
Відповідно до розпорядження начальника Харківської обласної військової адміністрації Олега Синєгубова від 21 03 2022 року, з метою уникнення розголошення інформації, яка може допомогти противнику дізнатися інформацію про переміщення та хід виконання завдань Сил оборони, у зв`язку з активним веденням бойових дій на території Харківської області, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №68/2022 «Про утворення військової адміністрації», відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та керуючись пунктом 8 частини 4 статті 15 зазначеного Закону зобов`язав: заборонити з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.
З огляду на викладене, твердження апелянта про необхідність здійснення працівниками поліції безперервної відеофіксації за допомогою відеореєстратора є необґрунтованим та йде врозріз з вказаним вище підзаконним нормативним актом, який є обов`язковим для виконання на всій території Харківської області.
Здійснюючи відеофіксацію, шляхом використання нагрудної камери, працівники патрульної поліції діяли відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» згідно якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а не обов`язком. Окрім того, апеляційний суд враховує, що Інструкція про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року є внутрішнім документом Департаменту Національної поліції, офіційно не опубліковувалась та її обов`язкове застосування не передбачено вимогами чинного КУпАП.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.
З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 01 2023 року по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.М. Курило