Провадження № 33/824/2319/2023 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 28.07.2022 о 19 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Лютневій, 12, керував транспортним засобом «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нечітка мова, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що поспішаючи на зустріч з представниками новоствореного розвідувального батальйону, яка повинна була проходити у с. Козин, Київської області, при виїзді на старообухівську трасу, ОСОБА_1 побачив затор на блокпосту. Об`їхавши затор, він заїхав на блокпост та назвав пароль.

Співробітнику поліції не сподобалося те, що він не стояв у черзі і у грубій формі поцікавився, чому він не стоїть у черзі. ОСОБА_1 показав посвідчення, назвав,ще раз пароль, назвав свій підрозділ і наголосив на тому, що він дуже поспішає.

Співробітник поліції наказав зупинити авто на узбіччі та пред`явити військовий квиток для перевірки. ОСОБА_1 виконав усі його вимоги, та ще раз нагадав, що поспішає.

Даний співробітник почав спеціально затягувати час, перевірив авто, та багажник. Не знайшовши нічого забороненого, почав цікавитися звідки він прибув, куди їде та яка мета.

ОСОБА_1 в грубій формі відповів, що якщо він так хоче поспілкуватись на тему роботи в бойових умовах, та несення служби, то він залюбки візьме його з собою на зворотньому шляху. Дане висловлювання обурило поліцейського і він став задавати питання, щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю в цей день.

Також, ОСОБА_1 було запропоновано скласти тест на вміст алкоголю на приладі драгер, на що останній погодився, але після кількох хвилин затримки, йому повідомили, що приладу в них не має і його прийдеться чекати достатньо довго.

Запізнюючись на зустріч, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, після чого йому були повернуті документи і він продовжив рух своєю машиною.

Окремо звертає увагу, що він знаходився у військовій формі, з шевронами свого, підрозділу, та бригади. На місце, так званого правопорушення, не була викликана служба, військового правопорядку, протокол був складений за відсутності ОСОБА_1 , та свідків не було, на місці.

Відтак, винним себе за даним звинуваченням ОСОБА_1 не вважає.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

У справі яка розглядається, суд у встановлений законом спосіб повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, забезпечив останньому розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлений ОСОБА_1 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надходило.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Що стосується доводів про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння необхідно встановити, що особа керувала транспортним засобом, при цьому мала ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, встановлення яких є підставою для проведення відповідного огляду на стан сп`яніння.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції дотримався вище зазначених вимог закону.

Так, суд першої інстанції, за результатами дослідження матеріалів справи, у тому числі, відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, встановив, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, а тому місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина підтверджується зібраними у справі доказами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, враховуючи, у тому числі дані, встановлені під час апеляційного розгляду.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 068297 від 28.07.2022, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала (а.с. 1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.07.2022 (а.с. 3);

- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 4).

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису встановлено, зокрема таке, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, не заперечував факт вживання ним алкогольних напоїв та перебування за кермом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апелянт не заперечує того факту, що події, зафіксовані долученим до протоколу відеозаписом, відбувалися в дійсності.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду було допитано працівника поліції ОСОБА_2 , відповідального за складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 068297 від 28.07.2022, з приводу обставин події, який підтвердив всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, та зазначив, що при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушена координація рухів, так як розмову водія не завжди було зрозуміло і водій не міг встояти на місці. Коли йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору або поїхати до лікаря-нарколога, останній відмовився, після чого було складено протокол відповідно до ст. 130 КУпАП. Дані обставини були зафіксовані на нагрудні камери працівників поліції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 28.07.2022 о 19 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Лютневій, 12, на контрольному пункті, працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , що не заперечується й останнім та підтверджується переглянутим відеозаписом. Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого працівниками поліції була висунута вимога ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що останній відмовився.

Дані відеофіксації, яка переглянута під час апеляційного розгляду, підтверджують вимогу поліцейського до водія пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, відмову водія від проходження такого огляду, і обставини, зафіксовані на відеозаписі, повністю відповідають даним, відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час апеляційного розгляду та свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В цілому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до неправомірності та упередженості дій працівників поліції, що призвело до складення протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАПта в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Таким чином, сукупністю наявних у справі доказів підтверджуються обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення місцевим судом досліджені повно та об`єктивно, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а, відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко