ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/46/23 Головуючий 1 інстанції: Малихін О.О.
Провадження №: 33/818/290/23 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленко В.О., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 чи його захисника, за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника ОСОБА_1 на постанову Люботинського міського суду Харківської області від 14 02 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2023 року о 17-41 годині водій ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Люботин по вул. Шевченка в районі будинку №15, керував автомобілем Фольксваген-Пассат, д.р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотесту Drager та в медичному закладі.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування постанови суду першої інстанції та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що докази скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення відсутні.

Зазначає, що не є належним та допустимим доказом у справі відеозапис з камери, оскільки цей електронний доказ не засвідчений належним чином електронним цифровим підписом його автора та особи, уповноваженої на виготовлення копії відеозапису.

Крім, того вважає, що вказаний відеоматеріал не підтверджує обставини правопорушення, викладені в протоколі, а навпаки спростовує їх, так як не містить відображення цілісної картини події та обстановки, оскільки фіксація правопорушення здійснювалась не перманентно, а вибірково, що позбавляє можливості оцінити як наявність факту правопорушення так і правомірність та законність дій осіб, що його виявили та проводили процедуру його фіксації.

Зазначає, що відеозапис не містить ні відомостей щодо руху автомобіля ОСОБА_1 , на факту його керування саме ним.

Крім іншого вказує, що з відеоматеріалу не вбачається ознак у правопорушника алкогольного сп`яніння, поведінка якого цілком відповідала обстановці, а збуджений стан мав місце через низку захворювань, про що свідчить виписка з закладу охорони здоров`я.

Наголошує також на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що після виявлення працівниками поліції у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, він був відсторонений від керування транспортним засобом. Жодних розписок з цього приводу матеріали справи не містять.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Особа, що притягується та адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього про відкладення розгляду справи з поважних причин, не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приймаючи рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у його відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: на постанову БАБ №155532 від 11 січня 2023 року, складену інспектором СРПП відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області Лебедєвим С.С., відповідно до якої накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. за порушення п. 2.9.в). ПДР, яке полягає у керуванні 11 січня 2023 року о 17-40 год. на в м. Люботин на вул. Шевченка, в районі буд. № 15, автомобілем Фольксваген-Пассат, д.р.н. НОМЕР_1 , з неосвітленим номерним знаком; протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 318130 від 11 січня 2023 року, в якому зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом автомобілем Фольксваген-Пассат, д.р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови; відеозаписом, на якому водій ОСОБА_1 підтверджує поліцейському вживання пляшки пива до того, як сів за кермо, та на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або у медичному закладі відповідає відмовою, не пояснюючи причин.

Вказані обставини підтверджуються також актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання технічних засобів (а.с.2), з якого вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер 6820 не проводився, внаслідок відмови водія ОСОБА_1 . Відповідно до цього ж акту від будь-яких підписів ОСОБА_1 також відмовився.

Матеріали справи містять також направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 01 2023 року (а.с.3), в якому вказано, що водій ОСОБА_1 був направлений на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 11 01 202, проте, такий огляд не проводився, внаслідок відмови водія. До закладу охорони здоров`я водій ОСОБА_1 не доставлявся.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскількивідеозапис не містить відомостей щодо руху автомобіля ОСОБА_1 , та факту його керування саме ним, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, у порядку підготовки до апеляційного розгляду, було досліджено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що на запитання поліцейського, чому він сів за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 сказав, що був неправий, повідомивши при цьому, що випивши літр пива, він їхав за своєю дружиною. В подальшому ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотесту Drager та в КНП ХОР «ОНД», на що останній також відповів відмовою. Свою відмову поясним тим, що просто не хоче проходити такий огляд.

При цьому, водію було роз`яснено, що відносно нього буде зараз складено протокол за ст. 130 КУпАП, на що водій ніяких претензій працівникам поліції не пред`явив.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я.

Зогляду на те, що факт керування транспортним засобом доведений та підтверджений самим водієм, то ОСОБА_1 , як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, а тому, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_1 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений статтею 266 КУпАП, відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 11 01 2023 ОСОБА_1 керуючи автомобілем, був зупинений працівниками поліції, у нього було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», останній відмовився, а тому дії працівників поліції щодо виявлення підстав для складення протоколу відповідають вимогам ст.266 КУпАП, що вбачається з положень з вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення мови.

З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Крім того, пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду доводи апелянта щодо відсутність в матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження.

Навпаки ж всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що після виявлення працівниками поліції у нього ознак алкогольного сп`яніння, його не було відсторонено від керування транспортним засобом має неправдивий характер, оскільки спростовується розпискою громадянина ОСОБА_2 , відповідно до якої останній отримав від співробітників поліції автомобіль Фольксваген-Пассат, д.р.н. НОМЕР_1 та зобов`язується доставити його за адресою проживання власника, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Що стосується твердження ОСОБА_1 щодо необхідності безперервної фіксації подій та обставин при виявленні адміністративного правопорушення нагрудною камерою поліцейських, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а не обов`язком. Окрім того, апеляційний суд враховує, що Інструкція про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом Департаменту ПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року є внутрішнім документом Департаменту Національної поліції, офіційно не опубліковувалась та її обов`язкове застосування не передбачено вимогами чинного КУпАП.

Що стосується посилання захисника на відсутність на відеозаписі з нагрудної камери спостереження поліцейського електронного цифрового підпису, апеляційний суд вважає, що з огляду на матеріали справи даний факт не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права які б призвели до неправильного вирішення справи.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Люботинського міського суду Харківської області від 14 02 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського

апеляційного суду О.М. Курило