ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5963/21 Номер провадження 33/814/390/23Головуючий у 1-й інстанції Макаров В.О. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М.,

- із секретарем Іваниною А.В.,

- особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто судовий збір.

Постановою судді Опришко О.К. визнаний винуватим у тому, що він 13.08.2021 о 07.00 год по вул. Руденка,35 в м. Харкові передав керування транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом газоаналізатора Drager Alkotest 6810, результат огляду 0,49%. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням судді Опришко О.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що поза увагою суду залишилося те, що передаючи ОСОБА_2 право керування автомобілем, він не помічав у нього ознак алкогольного сп`яніння та йому не було відомо, що ОСОБА_2 вживав алкогольні напої.

При цьому вказує, що справу було розглянуто без його участі, чим порушено його права.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, так як копію постанови він не отримував, а лише в грудні 2021 року йому стало відомо про наявність постанови місцевого суду.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови необхідно зазначити таке.

За положенням ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу ст. 289 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справа розглянута без участі ОСОБА_1 , копію постанови захисник отримав 24.12.2021, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 подає 29.12.2021.

Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду пропущений з поважних причин, а тому даний строк підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду формально послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження. Однак, самі по собі вказані матеріали справи не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 028226 від 19.08.2021 ОСОБА_1 19.08.2021 о 07.00 год по вул. Руденка,35 в м. Харкові передав керування транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом газоаналізатора Drager Alkotest 6810, результат огляду 0,49%, чим порушив вимоги п. 2.9 «г» ПДР України.

На підтвердження викладених в протоколі обставин до протоколу додані докази, а саме: копія протоколу про адміністративне правопорушення при притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, результат тесту щодо ОСОБА_2 , отриманий 19.08.2021; пояснення ОСОБА_2 та рапорти працівників поліції від 19.08.2021.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, місцевий суд зазначив у постанові про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зважаючи на доведеність факту перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та доведеність факту керування ним транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 .

Однак з наведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2.9 «г» Правил дорожнього руху водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена, в тому числі, відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями) відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст.130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Але жодних доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що ОСОБА_2 вживав алкоголь, а також те, що він передав керування транспортним засобом особі, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять.

При цьому з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він з ОСОБА_2 спілкувався на відстані, ключі від автомобіля були в транспортному засобі, тому він до ОСОБА_2 не підходив.

Під час перегляду постанови було встановлено, що в матеріалах дійсно є протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Проте наявність протоколу, складеного щодо однієї особи не робить іншу особу винною у вчиненні правопорушення. Винуватість чи невинуватість особи у вчиненні відповідного правопорушення встановлюється лише рішенням уповноваженого на це органу (його посадової особи), яке набрало законної сили. Отже, застосування до ОСОБА_1 заходів адміністративної відповідальності на підставі самого лише протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 порушує принцип презумпції невинуватості, гарантований ст. 62 Конституції України.

З огляду на вказане, зважаючи на відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді скасуванню, із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.М. Герасименко