Провадження № 3/522/422/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2023 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2022 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2022 року серії ВАВ № 760897, 06 грудня 2022 року біля о 12 години 55 хвилин гр. ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство у психологічній формі висловлював словесні образи відносно колишньої дружини ОСОБА_2 у присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання з`явились особа відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 . Зазначив, що не згодний із обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказав, що ніякого насилля з його сторони відносно ОСОБА_2 та доньки застосовано не було. Просив закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Підтвердив, що мала місце побутова сварка.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що співробітник ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, дії ОСОБА_1 кваліфікував як вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису

Тобто, з диспозиції вказаної статті вбачається, що об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Таким чином, суд зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

З цього приводу суд зазначає, що вказаний протокол складений без долучення належних та допустимих доказів об`єктивної та суб`єктивної сторони вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, у супереч закону, працівником поліції не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

До матеріалів справи у якості доказів додано заяву потерпілої ОСОБА_2 та Рапорт ДОП СП ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Мартинюк А.

Із даного Рапорту вбачається, що 06.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 словесно ображав та схватив за шию і штовхав колишню дружину ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутні будь-які висновки медичних установ, за результатом можливого нанесення шкоди ОСОБА_2 .

В свою чергу у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство у психологічні формі.

Свідків у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено. Із протоколу, також вбачається, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що поставлено два відповідні підписи понятих. В свою чергу, матеріали справи не містять ні письмових пояснень зазначених понятих, а ні їх прізвищ та ідентифікуючих даних.

Таким чином, суд встановлює, що, наявними у матеріалах доказами не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, оскільки у наданих матеріалах не міститься даних, що будь-які діяння ОСОБА_1 були спрямовані саме на вчинення будь-яких умисних дій фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї.

Натомість, згідно наданих пояснень у судовому засіданні та пояснень наданих при складанні протоколу вбачається, що мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В свою чергу, з матеріалів справи не вбачається в якій формі і якого змісту виражалися образи та за наслідком чого, це було кваліфіковано як домашнє насилля.

Таким чином, суд аналізуючи надані докази, щодо обставин, викладених у протоколі, приходить до висновку про відсутність об`єктивної сторони правопорушення, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, який би вказував на те, що внаслідок діяння зазначеного у протоколі могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, а також відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, яка визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Виходячи з системного аналізу положень ст.ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява №926/08), суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v.Russia» та «Karelin v.Russia» встановлено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, це становитиме порушення права на захист, а саме особа не може належним чином підготуватися до захисту.

З огляду на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Сукупність вказаних обставин свідчить про відсутність в діях громадянина ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення його вини не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає його адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення і винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія і вина особи повинні бути прирівняні до доведеної невинності цієї особи. При таких обставинах факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є недоведеним».

Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

При цьому слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі обставини, викладені у матеріалах справи та наявних в них докази, суд дійшов до висновку, за наявними матеріалами справи, які надані до суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на те, що внаслідок діяння зазначеного у протоколі могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, а також відсутність доказів, які б вказували на суб`єктивну сторону правопорушення, яка визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Керуючись ст.ст.173, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: А.В. Науменко