ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/272/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю захисника Невольніченка О.О.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 02 червня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме те, що 15.12.2021 року о 21.20 за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, 8, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем при виїзді з прилеглої території не впевнився в безпечності та допустив зіткнення з автомобілем Infiniti д.н. НОМЕР_1 , який рухався по головні дорозі. При ДТП автомобілі пошкоджені з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 02.06.2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення закрито.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати , допитати свідка, дослідити відеозапис з обставинами ДТП та призначити у справі судову авто технічну експертизу.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судове засідання проводилось без його участі та без участі його захисника.

Вказує, що судом першої інстанції не було надано обґрунтованої оцінки матеріалам справи, не було досліджено відеозапис події ДТП, необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Зазначає, що на переконання апелянта, дії водія автомобіля Infiniti не відповідали вимогам п.1.1, п.12.3, п.10.1 ПДР України та саме дії водія Infiniti перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, оскільки ним значно було перевищено швидкість.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що він не був присутнім в судовому засіданні під час оголошення судового рішення, а також у в`язку з введенням воєнного стану та перебування захисника на військовій службі йому потрібен був час для підготовки апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Невольніченко О.О. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 пояснив, що причиною ДТП стало те, що водій автомобіля Infiniti перевищив швидкість та їхав близько 100 км/год та оскільки зіткнення сталось на зустрічній полосі, то він мав змогу проїхати по своїй полосі руху та уникнути ДТП.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить призначити судову автотехнічну експертизу та на розгляд експертів поставити низку питань. Дослідивши заявлене клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події дорожньо-транспортної пригоди і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП, тобто за наслідками поданої апеляційної скарги належить вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Питання, що ставляться апелянтом експерту в заявленому клопотанні взагалі охоплюються апеляційними доводами щодо незгоди з судовим рішенням та межують з вирішенням правових питань щодо винуватості осіб, які належить вирішувати тільки суду. За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для залучення експерта.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 15.12.2021 року о 21.20 за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, 8, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем при виїзді з прилеглої території не впевнився в безпечності та допустив зіткнення з автомобілем Infiniti д.н. НОМЕР_1 , який рухався по головні дорозі. При ДТП автомобілі пошкоджені з матеріальними збитками..

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Пунктом 10.2 ПДР України передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписані уповноваженою особою.

Незважаючи на не визнання своєї вини в апеляційній скарзі, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАПповністю підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, який складений стосовно ОСОБА_1 ;

- схемою місця ДТП від 15.12.2021 р. (а.с. 2), підписаною обома учасниками, зауважень та заперечень на яку ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 не надано;

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 15.12.2021 року відповідно до яких ОСОБА_2 пояснив, що рухався по Білгородському шосе в крайній лівій полосі з приблизною швидкістю 60 км/год на зелене світло світлофора та зі сторони автостанції виїхав автомобіль ВАЗ та перекрив його полосу руху та почав рухатись в ліво не переконавшись у безпеці маневру та для уникнення ДТП він вирішив звернути на зустрічну смугу (а.с.10);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 15.12.2021 року, написаними ним власноруч, відповідно до яких він підтвердив обставини, про те, що виїжджав на головну дорогу з прилеглої території (а.с. 9)

- протоколом огляду місця ДТП від 16.12.2021 року (а.с. 5-7);

- фотографіями з місця ДТП на яких відображено пошкодження автомобілів та їх місце розташування після ДТП (а.с.15-19)

- відеозаписом з камери спостереження, на якому відображено подія ДТП від 15.12.2021 року (а.с.37), відповідно до якого вбачається, що водій автомобіля ВАЗ 2106 при виїзді з прилеглої території на вул. Білгородське шосе спочатку пропустив автомобілі, що рухались по вул. Білгородське шосе по двум полосам руху одного напрямку та двум полосам зустрічного напрямку, в подальшому почав рух та коли перетнув одну полосу руху та виїхав на другу полосу не помітив як в крайньому лівому ряді їхав автомобіль Infiniti по головній дорозі та, який був в полі зору водія ОСОБА_1 та з метою уникнення ДТП водій Infiniti почав звертати в ліво, однак водій ОСОБА_1 почав рух вперед, внаслідок чого сталось ДТП

- роздрукованими фотографіями з відеозапису події ДТП (а.с. 39-60)

Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися в порядку, передбаченому КАС України або до безпосереднього керівництва працівників поліції, а також вінне звертався зі скаргами до правоохоронних органів, відповідно до вимог КПК України, а тому твердження апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складання протоколу є необґрунтованими та розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту.

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку про порушення вимог п.10.2 ПДР водієм ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем при виїзді з прилеглої території не впевнився в безпечності, що призвело до зіткнення транспортних засобів та спричинило їх пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди заперечив. Причиною виникнення ДТП, на його думку, стало порушення правил дорожнього руху потерпілим, саме який, на його думку, порушив п.1.1, п.12.3, п.10.1 ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст.279,280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, у справі щодо ОСОБА_1 суд повинен надати оцінку саме його діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.

Крім того, аналіз відеозапису події ДТП свідчать про те, що саме водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.2 ПДР України та допустив зіткнення автомобілів.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, проведення судової експертизи, тощо.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Разом з цим, згідно ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно п. 7 ст. 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляд справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП мало місце 15.12.2021 року. Таким чином, суддя обґрунтовано дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент її надходження до суду строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване. З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 02 червня 2022 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик