Справа№ 953/2001/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши заяву адвоката Таранова Станіслава Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка у відповідності з вимогами закону була розподілена для розгляду судді Демченко С.В. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022 (справа №953/6116/22).

13.03.2023 на адресу суду поштовими засобами зв`язку від адвоката Таранова Станіслава Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Демченко С.В., посилаючись на її упередженість при розгляді даної справи, та відмові стороні захисту у задоволенні клопотання про виклик свідків.

Вказану заяву відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.03.2023 розподілено судді Зубу Г.А.

На розгляд заяви про відвід судді учасники справи не з`явилися, повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду даної заяви.

Вирішуючи заяву про відвід судді, виходжу з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).

Кодекс України про адміністративні правопорушенняне не передбачає поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

З метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі - кримінального процесуального права, та при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді, керуватися статтею 75 КПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя, або присяжний не може брати участь у розгляді провадження за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією Україниі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Враховуючи вказане, а також вимоги ст. 9 Конституції України, та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, суддя вважає, розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.

Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; Мікаллеф проти Мальти, п. 93). ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; П`єрсак проти Бельгії, п. 30; Грівз проти Сполученого Королівства, п. 69). Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте

переконання (суб`єктивний тест). Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З цього приводу звертаю увагу на те, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Вважаю, що доводи адвоката Таранова С.І. про відвід судді є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на його власних припущеннях, а тому вказані доводи не можуть бути підставою для відводу судді Демченко С.В. Інших обставин, які б свідчили про особисту упередженість або необ`єктивність судді Демченко С.В. чи зацікавленість у результатах розгляду справи не встановлено.

Окрім того, незгода сторони з прийнятим суддею процесуальним рішенням у справі про адміністративне правопорушення не може бути підставою для відводу судді.

З огляду на наведене у задоволенні заяви адвоката Таранова С.І. про відвід судді Демченко С.В. від участі у розгляді справи № 953/6116/22 слід відмовити, оскільки суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення заяви адвоката Таранова С.І. про відвід судді.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про відвід судді також звертаю увагу на те, що відмова у здійсненні правосуддя не допускається, а необґрунтовані відводи чи самовідводи у будь-якій справі є неприпустимими, оскільки свідчать про ухилення від розгляду справи, що є порушенням правил суддівської етики та порочить звання судді, а також підриває авторитет суду та судової влади в цілому. Крім того, необґрунтовані заяви про відвід судді слід розцінювати як тиск на суд та зловживання правом на заявлення відводів.

Керуючись статтями 23, 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтями 246, 283 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви адвоката Таранова Станіслава Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С.В. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ