Справа № 946/6525/22
Провадження № 3/946/22/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Баннікова Н.В., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з відділу з організації несення служби у м.Ізмаїл УПП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 25.09.2022 року о 23.37 годині у м.Ізмаїл по вул. Зелена,23 ОСОБА_1 керував транспортним засобом TAYOTA CARINA, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місце зупинки без порушень ПДР.

13.07.2023 р. у судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

30.06.2023 року у судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що 25.09.2022 року він з дому, де мешкав - АДРЕСА_1 , пішов до свого автомобіля за сигаретами та, оскільки був втомлений після служби, заснув, в ньому, слухаючи музику. Робітники поліції підійшли до авто та запитали, чого він там стоїть, запитали, де мешкає, сказали їхати. На їх запитання, він повідомив їм адресу реєстрації, в той час, як мешкав за іншою адресою. І він, не до кінця розуміючи своїх дій, поїхав. А через 150 метрів робітники поліції зупинили його автомобіль та склали протокол.

19.01.2023 року допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що у вересні 2022 р. він, як солдат роти охорони Ізмаїльського РТЦК ТСП, разом із патрульними поліцейськими ніс службу. В той день 25 вересня автомобіль TAYOTA CARINA, днз НОМЕР_1 , дійсно тривалий час стояв, горіли тільки фари. Патрульні три рази проїжджали біля вказаного авто, потім підійшли до водія і після розмови із водієм автомобіль тронувся, і поліцейські зупинили транспортний засіб. Із водієм був він знаком раніше, знають один одного через службу тощо.

Заслухавши ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо закриття провадження відносно ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 025425 25.09.2023 року, о 23.37 годині у м.Ізмаїл по вул. Зелена,23 ОСОБА_1 керував транспортним засобом TAYOTA CARINA, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортного засобу був відсторонений шляхом залишення транспортного засобу на місце зупинки без порушень ПДР.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 для висновку про наявність у діях органів досудового розслідування ознак провокації, що має наслідком визнання доказів недопустимими, суд повинен застосувати критерії відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів, вироблені ЄСПЛ. Для визначення провокації злочину Європейський суд встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019, справа № 369/418/14-к).

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від

19.10.2022, справа №728/1614/17, для з`ясування того, чи була в діях працівників правоохоронних органів провокація злочину, необхідно перевірити: хто був ініціатором зустрічей, чи були факти відмови від одержання неправомірної вигоди, чи мали місце наполегливі дії з боку свідка, чи було б вчинено злочин без втручання працівників правоохоронного органу (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.10.2022, справа №728/1614/17).

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад ініціатива в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Вказані вимоги узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини - рішеннями у справах «Тейшейра де Каштру проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року.

Зокрема, у рішенні від 09 червня 1998 року в справі «Тейшейра де Каштру проти Португалії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники таких органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Наведені критерії використовує Верховний Суд при перевірці заяв щодо провокації злочину (постанови ККС ВС від 02 квітня 2019 року у справі №734/2421/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №725/1199/19).

Аналізуючи показання свідка, допитаного у судовому засіданні, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що з боку робітників поліції мала місце провокація вчинення адміністративного правопорушення. Так, останні підбурили ОСОБА_1 до активних дій, не обмежились певними діями щодо встановлення особи та обставин (пасивним розслідуванням) на час коли транспортний засіб стояв не рухаючись, а з метою встановлення правопорушення, тобто отримання доказів і порушення адміністративної справи, вплили на суб`єкта, схиляючи його до вчинення порушення. Крім того, в іншому випадку порушення, ймовірно, й не було б вчинено, оскільки зупинено ОСОБА_1 було (вул.Зелена, 23) на відстані від місця проживання (знаходження автомобілю початково) (вул. Нахімова, 347), що триває 1- хвилинному шляху на авто.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Отже, надані суду докази суд визнає недопустимими, а відтак, провадження підлягає закриттю.

У відповідності до положень ст. 247 п.1КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 36, 38, ч. 1 ст. 130 ст. ст. 221, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.

Постанова підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Н.В.Баннікова