Справа № 344/2941/23
Провадження № 33/4808/353/23
Категорія ст. 122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 захисника адвоката Соботника В.Й.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір у розмірі 536 гривень 80 коп.,

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2023 року близько 11 год. 07 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Васильянок, 66, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Suzuki SX4» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди не зупинилася та покинула місце ДТП, чим порушила вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху України та вчинила правопорушення, передбачене ст..122-4 КУпАП.

20.04.2023 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу в який вона просила скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Вважала, що постанова суду не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки постановлена за результатами неповного дослідження доказів та їх невірної оцінки, а також неврахування суддею міського суду положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Зазначала, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Разом з тим, поза увагою судді та без належної правової оцінки залишився той факт, що її було позбавлено права на розгляд справи в її присутності, так як це передбачено ст.268 КУпАП. Покликається на те, що жодного разу не отримувала судових повісток про явку в суд по даній справі.

Вважає, що суддя всупереч вимогам ст.268 КУпАП провів судове засідання та виніс оскаржувану постанову без її участі , чим позбавив її права на його участь в судовому засіданні, право на виклик та допит свідків, право на негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника.

Звертала увагу суду апеляційної інстанції на практику Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Разом з тим, під час апеляційного розгляду провадженні ОСОБА_1 подала зміни до апеляційної скарги та просила змінити постанову суду першої інстанції в частині стягнення та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вважає, що суд першої інстанції застосував до неї занадто суворе стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши, що вона вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується та займається волонтерською діяльністю, є інвалідом 3 групи, має на утриманні перестарілу матір.

Вказує, що вищевказані дані повністю підтверджуються характеристиками з місця проживання, довідкою про склад сім`ї, подяками за волонтерську діяльність та допомогу Збройним Силам України від органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник адвокат Соботник В.Й. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили змінити постанову суду в частині стягнення та накласти на правопорушницю стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи зміненої апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яку було подано 20.04.2023р. вона посилалась на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без її участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 надійшла до суду 22.02.2023 року (а.с.8), розгляд якої призначався на 06.03.2023 року, 23.03.2023 року та 10.04.2023 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено у встановленому законом порядку(а.с.9,12,13).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в мотивувальній частині судового рішення, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.

Відповідно до п.1.10 ПДР України дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Пунктом 2.10. а) ПДР України встановлено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Тобто, безумовною підставою визнання вини водія за ст. 122-4 КУпАП за порушення ним п. 2.10 а) ПДР є факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Suzuki SX4» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку не дотрималася безпечної дистанції, допустила зіткнення з транспортним засобом «Jeep Compass» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 ,, внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за викладених вище обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення та заслухавши пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до правильного висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ст.122-4 КУпАП, повністю доведена сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, суд першої інстанції вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 351675 від 13.02.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 будучи причетною до ДТП залишила місце події; схемою місця ДТП, на якій відображено розміщення транспортного засобу свідка ОСОБА_2 та характер ушкоджень автомобіля останнього; поясненнями свідка ОСОБА_2 , який дав детальні пояснення, щодо обставин вчиненого правопорушення; долученими до матеріалів справи фотознімками транспортного засобу свідка ОСОБА_2 безпосередньо після ДТП, на яких відображено характер механічних ушкоджень автомобіля; долученою ОСОБА_2 до матеріалів справи копією постанови суду від 23.03.2023 року справа № 344/2944/23, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні даного ДТП.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дії водія ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Разом з тим, при призначенні стягнення ОСОБА_1 за вчинене правопорушення суд першої інстанції не врахував дані, які характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та призначив їй занадто суворе стягнення, яке не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі правопорушниці, у зв`язку з чим рішення суду необхідно змінити в частині накладеного на правопорушницю стягнення.

При визначенні виду та розміру стягнення апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, оскільки займається волонтерською діяльністю, є інвалідом 3 групи, має на утриманні перестарілу матір.

Зокрема, відповідні дані повністю підтверджуються характеристиками з місця проживання, довідкою про склад сім`ї, подяками за волонтерську діяльність та допомогу Збройним Силам України від органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до вищевказаних документів, ОСОБА_1 з перших днів російської агресії проти України надає волонтерську допомогу з використанням власного автомобіля Збройним Силам України, яку збирала власними силами за власні кошти, допомагає одиноким непрацездатним громадянам та сім`ям учасників бойових дій, бере активну участь у громадському житті села.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП необхідно змінити в частині застосування стягнення та замість накладеного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, застосувати до правопорушниці, стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обране адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП змінити в частині застосування стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв