Номер провадження: 33/813/388/23
Номер справи місцевого суду: 946/8646/22
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пінькової К.Ю., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено 11.12.2022 року о 00 годині 05 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes Benz GL 450» державний номер НОМЕР_1 по проспекту Незалежності, 280 в м. Ізмаїлі Одеської області у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «ALKOTEST DRAGER». Результат 1,44 ‰.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025385 від 11.12.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 згоден з правопорушенням (а.с.1), результатами тесту «Alcotest Drager» (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3); відеозаписом (а.с.6).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу в його діях адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відеозапис повинен був бути безперервним, поліцейські разом з протоколом до суду надали лише частину нашого спілкування, зокрема не надали найважливішу частину, яка містила інформацію про зупинку транспортного засобу та початок спілкування з поліцейськими у час коли вони погрожували мені та моєму другу, який керував транспортним засобом. Так само поліцейські, на думку скаржника, навмисно, не надали цей уривок у зв?язку з тим, що на цьому уривку можна було б бачити те, що після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 вийшов з пасажирського місця, а ОСОБА_3 , з водійського. Враховуючи той факт, що на думку скаржника він не керував транспортним засобом, вважав, що в його діях, які інкримінувалися у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутній склад і подія правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку скаржника, поліцейський у відповідності до положень пунктів 6,7 Розділу 1 Інструкції, пунктів 3,6 Порядку та ч. 3 ст. 266 КУпАП, зобов?язаний був запитати у ОСОБА_1 , чи згоден він з результатами та у випадку незгоди - зобов`язаний був направити останнього на огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, в закладі охорони здоров`я. В той же час, як вбачається з відеофайлів, що знаходяться в матеріалах справи, після проходження огляду на приладі Драгер на місці, поліцейський не запитав у ОСОБА_1 його згоди з результатами, не направив останнього до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, а почав відразу складати протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, на думку скаржника, поліцейським не було дотримано встановленого порядку проведення огляду особи, яка керує транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що також виключає в моїх діях склад і подію адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП. Скаржник вважав, що судом першої інстанції не було враховано, що згода з протоколом про адміністративне правопорушення була здійснена через погрози поліцейських та визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Проаналізувавши практику Верховного Суду скаржник вважає, що враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення скаржником правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не міг бути самостійним беззаперечним доказом у цій справі. При цьому, матеріали справи на думку скаржника не містять жодного належного та допустимого доказу, вчинення скаржником адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. ст. 130 КУпАП. Скаржник вважав, що суд першої інстанції, проігнорував відсутність в матеріалах справи доказів керування скаржником автомобілем, а також недотримання поліцейським процедури проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Явка сторін

ОСОБА_1 та його адвокат Кобак Р.І. вдруге до суду не з`явились . Вдругє адвокат подав клопотання про відкладення та перерву в судовому розгляді після 07.04.2023 року. Суд враховує процесуальну поведінку сторони яка не ознайомилась з матеріалами справи та не обгрунтувала в клопотанні необхідність виклику свідка , просила суд про перерву в судовому засіданні поза межами строків судового розгляду, та розцінює це як спробу затягування судового розгляду . Суд задовольнив перше клопотання про відкладення розгляду справи та відхилив другє клопотання адвоката про оголошення перерви у судовому розгляді.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КупАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 025385, дав цим обставинам належну оцінку, вислухав всі аргументи сторін та, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов правильного висновку про доведеність його вини у відмові як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до констатації судових рішень Верховного Суду та ЄСПЛ які правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, через те, що не обґрунтовані належними посиланнями на матеріали справи, ґрунтуються на припущеннях та обгрунтовуються взаємовиключних доводами скаржника в апеляційній скарзі.

Суд враховує, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

У відповідності до змісту статті 266 КупАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025385 від 11.12.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 згоден з правопорушенням (а.с.1), результатами тесту «Alcotest Drager» (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3); відеозаписом (а.с.6).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що поліцейським було порушено порядок складення адміністративних матеріалів стосовно скаржника, доводами самої апеляційної скарги спростовується, в якій ОСОБА_1 сам підтверджує свою винуватість власноручною розпискою в графі пояснення в протоколі, а в апеляційній скарзі надає обґрунтування тим фактам, які підтверджують його винуватість.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 під моральним впливом працівників поліції погодився на проходження тесту за допомогою драгера та погодився із результатом такого тесту зазначивши в графі пояснення свою згоду, то такы доводи не обґрунтовані належними та допустимими доказами. Судом докладно вивчено відеозапис події який свідчить про спробу морального впливу на працівників поліції зі сторони попутника ОСОБА_1 .. Клопотань про призначення експертиз, витребування доказів від скаржника не надходило, а тому такі доводи апеляційний суд приймає як припущення, які є недопустимими та вигаданими.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення переривання відеозапису, так як у разі технічних неполадок однієї камери , працюють камери усіх членів екіпажу.

Крім того вважати, що працівники поліції діяли протиправно немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку та й з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу щодо ОСОБА_1 .

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 27 березня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький