П О С Т А Н О В А

21 березня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/386/23

Провадження №3/152/195/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області Славінська Н. Л.,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Вінницькій області 07.06.2012 року,

- за ч.2 ст.173-2 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №774011 від 19.03.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме в тому, що, дослівно до протоколу, «19.03.2023 р. близько 19.00 год. перебував в АДРЕСА_2 , де вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, в результаті чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої, повторно протягом року».

Адміністративний матеріал надійшов до суду 21.03.2023 року та переданий на розгляд судді Славінській Н.Л. (а.с.14).

При підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, згідно з вимогами ст.278 КУпАП, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, приходжу до висновку, що справа підлягає поверненню органу, який направив її до суду, для додаткового оформлення, оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Так, п.2 ст.278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, в тому числі, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, суд зауважує, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне із порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, не підтверджується повторність протягом року вчинення ОСОБА_1 одного із порушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

Так, з доданої до протоколу копії постанови Шаргородського районного суду від 13.03.2023 року у справі №152/349/23 вбачається, що ОСОБА_1 був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, однак означена постанова не набрала законної сили ні на момент вчинення адміністративного правопорушення, ні на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні на момент направлення протоколу до суду для розгляду (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.291 КпАП України, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст.289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, оскільки постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КпАП України винесено 13.03.2023 року, то не закінчився встановлений законом десятиденний строк на її оскарження.

Отже, при складанні протоколу ВАВ №774011 від 19.03.2023 року порушено вимоги ст.256 КУпАП, оскільки не розкрито об`єктивну сторону правопорушення.

Вказані суперечності в ході судового розгляду матеріалів не можуть бути усунуті, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді, в тому числі, адміністративного арешту.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виявлений при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 недолік унеможливлює розгляд справи та прийняття за наслідками її розгляду законного та об`єктивного судового рішення.

Відтак, справа підлягає поверненню до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення подання доказів (постанови суду, яка набрала законної сили) повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 одного із порушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256, 278 КпАП України,

постановив:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України повернути до відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: