Справа № 202/7650/23
Провадження № 3/202/4896/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Маринін О.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського РУП № 2 ГУ НП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН у матеріалах справи відсутній,

за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 18.02.2023 року близько 11:15 год. громадянин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного сбору, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Викликаний у судове засідання ОСОБА_1 свою провину у скоєному не визнав та пояснив, що він проходив стажування в павільйоні за адресою АДРЕСА_2 . Відношення до підакцизних товарів він не має, нічого не продавав та не є власником.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне порушення, оцінивши докази по справі відповідно до ст. 252 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Так, диспозиція ч.1 ст. 156 КУпАП передбачає відповідальність за роздрібну або оптову торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Об`єктивна сторона правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 полягає у продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного сбору, тобто передбачає собою процес обміну товарами та грошима.

Однак у матеріалах справи взагалі відсутні докази здійснення ОСОБА_1 факту продажу, оскільки саме виявлення алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного сбору в торговому павільйоні без фіксації факту їх реалізації не є доказом торгівлі.

При цьому, суд приймає до уваги також й позицію ОСОБА_1 , який і під час складання протоколу, і в ході судового розгляду заперечив свою причетність до вчиненого та пояснив, що був лише стажером, однак цей факт при складені протоколу перевірено не було.

Натомість матеріали справи містять дозвільні документи на право торгівлі ТОВ «ТД «Мірада», які не мають будь якого зв`язку із ОСОБА_1 .

Будь-яких інших доказів, які б беззаперечно підтверджували факт торгівлі ОСОБА_1 алкогольними напоями та тютюновими виробами без марок акцизного сбору, до матеріалів справи не долучено.

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 та Акт вилучення, не є достатніми доказами, котрі дають підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_1 здійснював торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без марок акцизного сбору.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

З встановлених обставин суд приходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, не доведена та не аргументована, докази вини останнього відсутні, обставини, зазначені в протоколі, є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, суд констатує, що, посадова особа поліції, яка складала протокол, в супереч вимог ст. 251 КУпАП, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об`єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 213, 221, 247, 251, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.156 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Маринін