КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/688/2023
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Цермолонського І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Кузіва Романа Васильовича на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно

ОСОБА_1 , громадянина Туреччини, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп та на користь ОСОБА_2 витрати з надання послуг перекладача у розмірі 372 грн 15 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 24 вересня 2022 року о 05 год 47 хв по вул. Івана Федорова, 4, у м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW Х5, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кузів Р.В. просить стасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На обґрунтування апеляційного прохання захисник посилається на те, що докази, які суд поклав в основу своїх висновків, на містять відомостей про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками або в стані алкогольного сп`яніння, був зупинений працівниками поліції та, будучи спеціальним суб`єктом - водієм, не виконав вимог п. 2.5 ПДР України, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, отже судове рішення є незаконним та необґрунтованим, водночас підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні.

Що стосується подій, які передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення, то захисник посилається на те, що 24 вересня 2022 року близько о 05 год 30 хв ОСОБА_1 перебував у приміщенні по вул. Івана Федорова в м. Києві, вийшовши з якого сів у власний автомобіль, який був припаркований на парковці біля цього приміщення, щоб викликати собі таксі та їхати у справах. При цьому автомобілем він не керував, лише сидів на водійському сидінні та очікував таксі. У цей час до вказаного місця приїхали поліцейські та, підійшовши до ОСОБА_1 , запитали чого він керує транспортним засобом у стані сп`яніння. Останній заперечував факт керування транспортним засобом, але працівники поліції стверджували, що у них є відео, де він керує автомобілем, тому вимагали пройти огляд на стан сп`яніння. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування автомобілем, вимагав показати йому відеозапис, проте поліцейські йому в цьому відмовили. Під час вимог поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду та стверджував, що автомобілем не керував. Направлення на огляд в медичний заклад йому не надавали, а коли він повідомив, що готовий їхати у лікувальний заклад, поліцейський сказав, що відносно нього складається протокол про адміністративне правопорушення.

Такі обставини, як зазначає захисник, підтверджуються долученим до протоколу відеозаписом, а посилання суду на те, що на початку відео ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що перепаркував автомобіль, є помилковим, оскільки у цій частині невірно витлумачено таку репліку ОСОБА_1 , який, будучи громадянином Туреччини і не володіючи українською мовою, спочатку вважав, що у поліцейських є до нього претензії з приводу неправильного паркування транспортного засобу. Далі під час розмови з поліцейськими ОСОБА_1 постійно стверджував, що автомобілем не керував і запаркував його тоді, колі приїхав до цього приміщення.

За позицією захисника, за відсутності у справі достовірних даних про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підстав вимагати від нього пройти огляд на стан сп`яніння у поліцейських не було, а сам по собі факт відмови від такого огляду не може свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 не є суб`єктом цього правопорушення, а саме водієм, який керує транспортним засобом, тому і не зобов`язаний був виконувати п. 2.5 ПДР України.

Захисник також звертає увагу на порушення поліцейськими процедури огляду водія на стан сп`яніння, оскільки всупереч вимогам п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судоми України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»від 23 грудня 2005 року №14 (із змінами) та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, протокол про адміністративне правопорушення складався без двох свідків, тому є недійсним.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, клопотання про відкладення розгляду не подав, а тому його неявка з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.п. 2.5, 2.9(а) ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України вищевказаних вимог процесуального закону належним чином не виконав, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтується на доказах у справі.

Як убачається з матеріалів справи, 24 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказано, що 24 вересня 2023 року о 05 год 47 хв в м. Києві, по вул. Івана Федорова 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW Х5, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у лікаря нарколога, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цього ж протоколу також слідує, що ОСОБА_1 відмовився надати пояснення по суті правопорушення, не отримав він і копію протоколу (а.с. 1).

До протоколу поліцейським були долучені: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, складене поліцейським, який зазначив, що водій ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с.3) та відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського (а.с. 4).

Однак указані докази не містять об`єктивних даних, які б доводили, що ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі, керував транспортним засобом, водночас твердження захисника в апеляційній скарзі з приводу відсутності підстав для проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за правилами ст. 266 КУпАП нічим не спростовані.

Зокрема, обставин перебування у русі транспортного засобу BMW Х5, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зупинка цього транспортного засобу, встановлення ознак сп`яніння у водія, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, у відеозаписі не зафіксовано.

Із цього відеозапису слідує, що коли до ОСОБА_1 звернулися поліцейські, останній дійсно перебував в салоні автомобіля на водійському сидінні, але автомобіль був припаркований біля будинку № 4 по вул. Івана Федорова в м. Києві і звинувачення працівників поліції у керуванні транспортним засобом ОСОБА_1 категорично заперечував, тому і відмовився від огляду на стан сп`яніння. Під час розмови з ОСОБА_1 , як вбачається із відеозапису, поліцейські неодноразово стверджували про те, що є окремий відеозапис, де зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Проте на його вимогу пред`явити такий доказ, поліцейські відмовили у цьому.

Не долучений до протоколу про адміністративне правопорушення і згаданий поліцейськими відеозапис, як не наданий він на запит захисника до Управління патрульної поліції у м. Києві.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим неправильно застосував положення ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_7 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 у невиконанні ним, як спеціальним суб`єктом - водієм транспортного засобу, вимог п. 2.5 ПДР України за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отже апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року - скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Кузіва Романа Васильовича задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір та витрати, пов`язані із залученням перекладача - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко