Справа № 308/1426/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
06.03.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисниці, адвокатки Холмогорової Л.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Згідно з постановою, 24.01.2021, о 17 год 12 хв, у м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 23, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку вул. Кошицької, при виникненні небезпеки для руху, не вжив усіх заходів до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався з увімкненими проблисковими маячками та звуковою сигналізацією. Вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані як порушення вимог п. п. 3. 2, 12.3 ПДР України, відповідальність за які передбачена ст.124 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. Стверджує, що апеляційну скаргу направив до суду у встановлений законом строк через кур`єра «Нової пошти», який вчасно не доставив до суду поштове відправлення, а саме апеляційну скаргу. При цьому, вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що всі параметри схеми місця ДТП спотворені, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи. Висновки суду першої інстанції про порушення апелянтом правил дорожнього руху є такими, що викликають сумніви. Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що винуватцем ДТП себе не вважає, оскільки надав дорогу службовому автомобілю марки «пріус», заїхавши із перехрестя до правого краю проїжджої частини, утім службове авто, виїхавши на зустрічну смугу поїхало не прямо уздовж смуги руху, а до узбіччя і вїхало в автомобіль апелянта. Окрім цього, зазначає, що місцевий суд залишив поза увагою те, що водій службового автомобіля ОСОБА_3 не дотримався вимог п. 12.1 ПДР, що підтверджується відеоматеріалами і саме це стало причиною ДТП, на думку апелянта працівники поліції підробили матеріали, які згодом направили до суду. Просить змінити оскаржувану постанову у частині щодо визнання апелянта винуватим у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисниці, адвокатки Холмогорової Л. В., які підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було відомо, що справа відносно нього розглядається в Ужгородському міськрайонному суді. З оскаржуваної постанови убачається, що при ухваленні судового рішення була присутня захисниця ОСОБА_1 , адвокатка Холмогорова Л. В. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що у матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують те, що ОСОБА_1 копія оскаржуваної постави була надіслана поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 08.10.2021. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє враховуючи такі обставини.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Так, згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №267694, 24.01.2021, о 17 год 12 хв, у м. Ужгород, по вул. Собранецькій, 23, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку вул. Кошицької, не вжив усіх заходів до повної зупинки транспортного засобу, при виникненні небезпеки для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «Toyota» р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався з увімкненими проблисковими маячками та звуковою сигналізацією. Вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані як порушення вимог п. п. 3. 2, 12.3 ПДР України, відповідальність за які передбачена ст.124 КУпАП.
Час, місце, обставини та відомості про пошкодження транспортних засобів, отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди відображені у схемі місця ДТП від 24 січня 2021 року, з якою учасники дорожньо-транспортної пригоди ознайомлені, про що своїми підписами водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили. Так, зі схеми місця ДТП убачається, що у автомобіля марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 пошкоджено переднє ліве крило, передня ліва фара, переднє ліве колесо, а в автомобіля марки «Toyota» р.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , відповідно до схеми місця ДТП, пошкоджено переднє ліве крило, передній бампер з лівого боку (а. с. 2).
Зі змісту письмових пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 убачається, що, йому назустріч виїхав службовий автомобіль марки «Toyota» р.н.з. НОМЕР_2 із проблисковими маячками та звуковою сиреною. Побачивши автомобіль водій ОСОБА_1 від`їхав праворуч і в цей момент відбулося зіткнення (а. с. 4).
Аналогічні за змістом письмові пояснення надала дружина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , громадянка ОСОБА_1 (а. с. 5).
Відповідно до письмових пояснень водія автомобіля марки «Toyota» р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , саме водій ОСОБА_1 проігнорував вимоги ПДР, не надав службовому автомобілю дорогу, внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода (а. с. 3).
З відеозапису з місця події від 24.01.2021 убачається, у той час як в полі зору водія ОСОБА_1 з`явився транспортний засіб марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » з написом ПОЛІЦІЯ з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, який о 17:12:16 рухався по осьовій лінії зверху вниз, ОСОБА_1 продовжив рух транспортного засобу і тільки в останню мить загальмував, чого було недостатньо для уникнення зіткнення (а. с. 18).
У матеріалах справи міститься висновок експертного дослідження № ЕД-19/107-21/3239-ІТ від 27.04.2021, за результатами автотехнічного та фототехнічного експертного дослідження за клопотанням адвокатки Холмогорової Л.В. Так, з висновку вбачається, що на вирішення експертного дослідження були покладені такі питання: чи міг автомобіль марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » безпечно проїхати ділянку дороги, шириною 4.47 м. по вул. Собранецькій, уникнути зіткнення в момент роз`їзду з автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», враховуючи, що ширина автомобіля «Toyota Ргіus» д.н.з. НОМЕР_3 », 2013 року випуску, згідно відповіді ТзОВ «Карат МОТОР» №14 від 04.03.2021р. на адвокатський запит складає 1745 мм, а ширина автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» 2011 року випуску згідно відповіді ТОВ «ФОРВАРД автоцентр» №39 від 26.03.2021 року має ширину 1786 мм; та встановити швидкість руху обох автомобілів.
Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/107-21/3239-ІТ від 27.04.2021, складеного судовим експертом Тегза Я.Я. середня швидкість автомобіля марки «Volkswagen Golf» 2011 року випуску, на обраному відрізку шляху в проміжку часу «17:12:17», згідно системного таймеру, перед початком гальмування становила орієнтовно 45,3км/год.- 49,1км/год та у проміжку часу «17:12:19», згідно системного таймеру, перед зіткненням становила приблизно 21,3км/год. - 23,1 км год. Встановити швидкість руху автомобіля світлого кольору, відповідно до вихідних даних транспортного засобу марки «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_3 » через відсутність габаритних розмірів автомобіля ( не вказана його довжина чи довжина колісної бази), а також не вказано поздовжніх розмірів сталих елементів дороги не виявляється можливим. У дорожній ситуації зустрічний роз`їзд між автомобілями марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » та «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 , не був би безпечним, хоча технічно він міг бути можливим.
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суду необхідно з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винуватою особа у його скоєнні.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 , вказаних вимог закону судом першої інстанції було дотримано, що призвело до постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Проаналізувавши вказані докази з точки зору їх допустимості, належності та достатності апеляційний суд вважає, що саме водій ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол, порушив ПДР, а саме: не вибрав установлену межу безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції і безпечного інтервалу.
За змістом КУпАП невід`ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яка зумовлює, зокрема, наявність можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об`єктивну сторону правопорушення.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись ПДР та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху тощо.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3.2, п. 12. 3 Правил дорожнього руху України.
Згідно з п. 3.2 ПДР, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
Відповідно до п. 12. 3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідальність за ст.124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Правила Дорожнього руху України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 винуватцем ДТП себе не вважає, оскільки надав дорогу службовому автомобілю «пріус», заїхавши із перехрестя до правого краю проїжджої частини, утім службове авто, виїхавши на зустрічну смугу поїхало не прямо вздовж смуги руху, а до узбіччя у бік автомобіля, що належить ОСОБА_1 , апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, доходить висновку про те, що вказані твердження є необґрунтованими і такими, що свого підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №267694 від 26 січня 2021 року; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями учасників ДТП, відеоматеріалом підтверджується той факт, що саме дії водія автомобіля марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції на підставі належних та достатніх доказів у справі правильно встановив та обґрунтовано визнав доведеним факт порушення саме водієм ОСОБА_1 зазначених у протоколі п. п. 3. 2., 12.3 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, з наведенням детального опису фактичних обставин його вчинення.
Так, розглянувши справу у межах протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №267694 від 26 січня 2021 року, врахувавши наявні у справі докази: дані схеми місця ДТП, зміст письмових пояснень водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відеозапис з місця ДТП, а також наявний у справі висновок експерта, місцевий суд правильно та обґрунтовано встановив, що доводи сторони захисту про те, що саме водій транспортного засобу марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » ОСОБА_2 створив аварійну обстановку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Разом із тим, будь-яких об`єктивних даних, які вказують на порушення водієм ОСОБА_2 ПДР, що знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з п. 3.1 Правил дорожнього руху України, водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Наявними у справі доказами підтверджено, що в дорожньо-транспортній пригоді саме дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 3.2, п. 12. 3 Правил дорожнього руху України. Так, окрім письмових доказів, апеляційним судом був досліджений відеозапис з місця події, на якому чітко зафіксовано обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди. З відеозапису убачається, що в той час як в полі зору водія ОСОБА_1 з`явився транспортний засіб марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » з написом ПОЛІЦІЯ з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, який о 17:12:16 рухався по осьовій лінії зверху вниз, ОСОБА_1 і надалі продовжив рух транспортного засобу і тільки в останню мить загальмував, чого власне було недостатньо для уникнення зіткнення.
Вищевказане не спростовується висновками експертного дослідження № ЕД-19/107-21/3239-ІТ від 27.04.2021, за результатами автотехнічного та фототехнічного експертного дослідження, ініційоване за клопотанням адвокатки Холмогорової Л.В.
Експерт у своєму висновку фактично спростував доводи сторони захисту про те, що роз`їзд між автомобілем «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » та автомобілем марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 був би безпечним. Вказаним висновком встановлено швидкість автомобіля марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_1 безпосередньо перед зіткненням із автомобілем марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 », зокрема згідно системного таймеру, перед початком гальмування становила біля 45,3км/год.- 49,1км/год та в проміжку часу «17:12:19», згідно системного таймеру, перед зіткненням становила біля 21,3км/год. - 23,1 км год.
Встановлені висновком експерта фактичні дані щодо швидкості водія ОСОБА_1 підтверджують те, що вимог п. 3.2 ПДР, п. 12. 3 ПДР ОСОБА_1 не дотримався, оскільки у зв`язку з виникненням небезпеки для руху або перешкоди, зокрема наближенням транспортного засобу марки «Toyota Ргіus д. н.з. НОМЕР_3 » з написом ПОЛІЦІЯ з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, які водій був спроможний виявити, не вжив заходів для негайного зменшення швидкості транспортного засобу аж до його зупинки, адже за результати дослідження за декілька секунд до зіткнення його швидкість становила 45,3км/год.- 49,1км/год, а безпосередньо перед зіткненням 21,3км/год. - 23,1 км/ год, тому він не забезпечив безперешкодний проїзд зазначеного вище транспортного засобу.
Тому, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання слушними доводів апеляційної скарги про те, що саме водій службового автомобіля ОСОБА_2 не дотримався вимог п. 12.1 ПДР, відтак через порушення ним правил дорожнього руху відбулося зіткнення транспортних засобів.
Необґрунтованими та безпідставними апеляційний суд визнає твердження апелянта про те, що працівники поліції підробили матеріали, які згодом направили до суду. Доводи в цій частині апеляційний суд відхиляє, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та схема ДТП, які були оформлені на місці події, містять необхідні відомості та оформлені працівником патрульної поліції у присутності ОСОБА_1 , як учасника пригоди, що власне своїми підписами ОСОБА_1 і засвідчив, будь-яких зауважень (застережень) щодо їх змісту не висловлював. Окрім цього, при оформленні протоколу та схеми місця ДТП не виявлено жодних порушень вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція) з боку поліцейських. Також апеляційний суд бере до уваги наявні у справі письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких він описав дорожньо-транспортну пригоду та її причини зі своєї точки зору. Жодних скарг щодо того, що працівниками поліції при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення були порушені вимоги закону, у поясненнях ОСОБА_1 , відсутні. Отже, твердження в цій частині апеляційний суд вважає припущеннями, позаяк вони не підтверджені жодними належними доказами.
Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Водночас апеляційний суд вважає, що місцевим судом обґрунтовано визнано, що на момент розгляду справи 27 вересня 2021 року закінчився передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим рішення суду про закриття провадження відповідає вимогам закону. Апеляційний суд погоджується з таким висновком.
За змістом статті 294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Водночас, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Правила частини 2 статті 38 КпАП України визначають строки накладення адміністративного стягнення. Дана норма регламентує, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій - шостій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - 24.01.2021, тому на момент розгляду справи 27 вересня 2021 року закінчився передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим рішення суду про закриття провадження відповідає вимогам закону.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від від 27 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН