Справа №592/2378/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Литовченко О. В.
Номер провадження 33/816/370/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевчена Д.С. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , проходить службу в добровольчому формуванні територіальної громади № 5,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 15 лютого 2023 року близько 02 год. 51 хв. у м. Суми по вул. Гетьмана Павла Скоропадського в районі будинку № 8, керував транспортним засобом «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6810, результат тесту № 2120 1,40 % проміле, з яким водій був згоден. Огляд проводився на місці зупинки за згодою водія, чим порушив п. 2.9 А Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Шевченко Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суддя суду першої інстанції під час винесення постанови не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи стресову ситуацію та терміновість вжиття заходів, з метою врятувати життя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 негайно прийняв рішення сісти за кермо та відвезти побратима до аптеки, яка цілодобово працює, по вул. Леваневського в м. Суми.

Оскільки двері вказаної аптеки ніхто не відчинив, ОСОБА_1 вирішив відвезти ОСОБА_2 до військового госпіталю, з метою надання останньому невідкладної медичної допомоги.

З результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, ОСОБА_1 не був згодний, але враховуючи стан здоров`я побратима, який потребував медичної допомоги та факт перебування зброї в автомобілі, яку не можна залишити без належного догляду, підписав акт огляду.

Відповідно ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності та своїми діями спричинив менш значну шкоду, ніж йому вдалося відвернути, а саме врятував життя людині, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Небезпека не могла бути усунута іншими засобами: викликати швидку допомогу не можливо, враховуючи відсутність мобільного зв`язку; викликати керівництво ДФТГ не доцільно, оскільки останні не є медичними працівниками, не мають необхідних знань та медичних препаратів; викликати працівників поліції також не доцільно бо вони також не мають медичної освіти та медичних препаратів; залучити інших осіб, які знаходилися на блокпості неможливо, оскільки вони перебувають на безпосередньому чергуванні зі зброєю, не мають посвідчення водія та навиків керування транспортними засобами.

З вищевикладеного вбачається, що дії ОСОБА_1 хоч і містять формально склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність, проте були вчинені з метою усунення реальної небезпеки і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, а заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена. Тому дії ОСОБА_1 вчинені у стані крайньої необхідності, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП справа підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та захисника адвоката Шевченка Д.С., які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримався в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2023 року серії ААД № 04634;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- роздруківкою результату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння приладом «Drager Alcotest 6820». Результат тесту 1,40 % проміле;

- відеоматеріалу з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого вбачається у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, поведінки, що не відповідає обстановці) та проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності, на думку апеляційного суду, вони не підлягають до задоволення, оскільки апеляційний суд, в даному випадку, не розцінює керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9 а Правил дорожнього руху, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як він відвозив ОСОБА_2 , котрому стало погано, до військового госпіталю, з метою надання останньому невідкладної медичної допомоги, оскільки з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово пропонували працівники поліції відвезти його до лікарні, на що останній відмовлявся. Після приїзду швидкої допомоги, ОСОБА_2 повторно відмовився від госпіталізації до медичного закладу.

Відповідно, аналізуючи поведінку ОСОБА_2 , який після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, відмовився від госпіталізації до лікарні, апеляційний суд робить висновок, що останній не потребував екстреної допомоги, а тому вчинення ОСОБА_1 дій у стані крайньої необхідності суду не доведено.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Крім того апеляційний суд зазначає, що, небезпека, яку за версією апелянта відвертав ОСОБА_1 носила потенційний характер, тобто була такою, що могла виникнути в майбутньому, а відтак вчинене ним діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, який притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шевченка Д.С. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.