П О С Т А Н О В А

20 березня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/380/23

Провадження №3/152/190/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області Славінська Н. Л.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 13.02.2020 року органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

- за ст.173 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №146002 від 05.03.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а саме в тому, що, дослівно з протоколу, «05.03.23 р о 15:00 год гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою в бік гр. ОСОБА_2 чим ображала людську гідність та громадську мораль».

Адміністративний матеріал надійшов до суду 17.03.2023 року та переданий на розгляд судді Славінської Н.Л. (а.с.9).

При підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, згідно з вимогами ст.278 КУпАП, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, приходжу до висновку, що справа підлягає поверненню органу, який направив її до суду, для додаткового оформлення, оформлення, оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, не зазначену суть адміністративного правопорушення.

Так, п.2 ст.278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, в тому числі, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, суд зауважує, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №146002 від 05.03.2023 року складено уповноваженою посадовою особою інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Черношистим В.В. в межах наданих йому повноважень, але із порушенням вимог, передбачених ст.256 КУпАП, оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №146002 від 05.03.2023 року, всупереч вимогам ч.1 ст.256 КУпАП, не додано доказів на підтвердження того, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 саме у громадському місці, оскільки не зазначено конкретне місце по вул. Івана Богуна в смт. Рахни-Лісові, де саме ОСОБА_1 вчинила правопорушення, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості встановити, що остання перебувала саме у громадському місці і чи порушено громадський порядок чи спокій певних громадян, зокрема, потерпілого ОСОБА_2 у цьому місці.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, є місце його скоєння: громадське місце.

Нормами КпАП України не передбачено визначення поняття «громадське місце».

Статтею 1 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» передбачено, що громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Опосередковано поняття громадського місця визначено у статті 178 Кодексу про адмінправопорушення це вулиці, закриті спортивні споруди, сквери, парки, всі види громадського транспорту, включно з транспортом міжнародного сполучення.

Стаття 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та

епідемічного благополуччя населення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту населення від впливу шуму» до захищених місць зараховує: 1) житлові будинки і прибудинкові території; 2) лікувальні, санаторно-курортні заклади, будинки-інтернати, заклади освіти, культури; 3) готелі й гуртожитки; 4) розташовані в межах населених пунктів заклади громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу; 5) інші будівлі й споруди, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 6) парки, сквери, зони відпочинку, розташовані на території мікрорайонів, і групи житлових будинків.

Перелік громадських місць наводиться також в п.20 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, зокрема, до громадських місць належать місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та обумовлені мотивом неповаги до суспільства з метою задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Суб`єктивна сторона такого правопорушення (дрібне хуліганство), полягає в неповазі до суспільства, у демонстрації свої зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству. Саме умисний прояв порушником явної неповаги до оточуючих це головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки «дрібного хулігана». За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

З протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КпАП України, який складено інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Черношистим В.В. вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 05.03.2023 року о 15 годині в смт. Рахни-Лісові по вул. Івана Богуна виражалась нецензурною лайкою в бік ОСОБА_2 , чим ображала людську гідність та громадську мораль.

Проте, статтею 173 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Таким чином, формулювання обвинувачення особою, що складала протокол, не відповідає диспозиції ст.173, яка викладена в КпАП України, тобто в протоколі не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

В такому вигляді, як пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 , воно є не конкретним, та таким, що не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, а вказані в протоколі наслідки передбачені ст.178 КУпАП.

Відтак, викладені у протоколі серії ВАВ №146002 від 05.03.2023 року обставини не підтверджені жодними доказами, передбаченими ст.251 КУпАП, а тому протокол не відповідає вимогам, встановленим у ст.256 КУпАП.

Вказані суперечності в ході судового розгляду матеріалів не можуть бути усунуті, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява №926/08) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ вказує, суд, взявши на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукував докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виявлені при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 недоліки унеможливлюють розгляд справи та прийняття за наслідками її розгляду законного та об`єктивного судового рішення.

Відтак, справа підлягає поверненню до Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення подання доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, у громадському місці та зазначення у протоколі при формулюванні складу адміністративного правопорушення наслідків, передбачених диспозицією ст. 173 КпАП України, у виді порушення громадського порядку і спокою громадян.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256, 278 КпАП України,

постановив:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст.173 КпАП України повернути до Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: