ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/74/23 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Строценя Т.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Строценя Т.О. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Як визнав суд, 16 грудня 2022 року о 23 год. 46 хв. в м. Тернополі по вул. Руській, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volksvagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застоуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6820 № ARHJ-0251 (повірка дійсна до 01 грудня 2023 року) та огляду в КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Строцень Т.О. вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст.7 КУпАП, є незаконним та прийняте з формальних і необґрунтованих підстав.

Вказує, що судом порушено право на захист особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки всупереч вимог ст.268 КУпАП, справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

На переконання апелянта транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції безпідставно, оскільки причина зупинки не узгоджується з положеннями ст.35 закону України Про національну поліцію, якою визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Стверджує про відсутність факту відмови зі сторони ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

Вважає, що працівник поліції з незрозумілих на те причин, за відсутності ознак алкогольного сп`яніння у його підзахисного, вирішив провести огляд на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , на що останній погодився, однак просив повідомити йому з яких підстав його було зупинено.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово повторював, що він не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, але одразу після того, як поліцейські озвучать йому причину зупинки.

Вказує на недопустимість як доказу відеозапису з місця події з тих мотивів, що до матеріалів справи долучено оптичний диск з відеофайлом без цифрових підписів як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, що суперечить вимогам закону України Про електронні документи та електронний документообіг.

Просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Строценя Т.О., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2023 року та закрити провадження у справі відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 3079841 від 17 грудня 2022 року, в м. Тернополі по вул. Руській, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, відмовився від від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застоуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6820 № ARHJ-0251 (повірка дійсна до 01 грудня 2023 року) та огляду в КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР водій категорично відмовився.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції НК-473072 та відеореєстратором з транспортного засобу встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Volksvagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Руській в Тернополі під час комендантської години, введеної у зв`язку з дією на території України воєнного стану.

Таким чином, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, від чого ОСОБА_1 відмовився і йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився. При цьому, відеозаписом зафіксовано як водій повідомив працівника поліції, що вживав алкогольні напої.

Твердження апелянта про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 є непереконливі, оскільки останній сам повідомив працівників поліції, що вживав алкогольні напої. Крім того, працівник поліції повідомив водія про наявні у нього ознаки сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але за умови повідомлення йому причини зупинки транспортного засобу є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 була йому повідомлена, а обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції відповідно до п.2.5 ПДР України, Закон не пов`язує з виконанням поліцейським певних умов чи вимог водія.

Той факт, що відеозаписи долучені до матеріалів справи не містять цифрових підписів як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення їх копій, що на думку захисту є недопустимим доказом, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом безперервно та чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме - відмову водія транспортного засобу відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу, що своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, в тому числі, ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Тому, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 був позбавлений судом першої інстанції права на доступ до суду, так як розгляд справи відбувся без його участі, що призвело до порушення його права на захист, - не є підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП не відноситься до категорії справ, у яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Крім цього ОСОБА_1 , як особа яка притягнута до адміністративної відповідальності, скористався правом апеляційного оскарження та не був позбавлений можливості реалізувати надані йому права.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Докази, на підставі яких суд обґрунтував свій висновок щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Строценя Т.О. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя