ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою адвоката Марусяка В.С. на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15.02.2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо громадянина Туреччини ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15.02.2023 року справу громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України і на нього накладено стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «Opel Zafira» номерний знак НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

На вказану постанову суду представник ОСОБА_1 адвокат Марусяк В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що станом на день ввезення ОСОБА_2 автомобіля Opel Zafira у квітні 2018 року так і після спливу строку його тимчасового ввезення у квітні 2019 року стаття 481 МК України передбачала відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України та складалась з трьох частин і санкція частини третьої була більш м`якою, ніж на даний час санкція ч.6 ст. 481 МК України.

Апелянт посилався на ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року, як на підставу неможливості призначення суворішого покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення правопорушення. На думку адвоката, дії

ЄУНСС 725/6426/22 провадження №33/822/165/23 головуючий у1 інстанції Іщенко І.В.

ОСОБА_3 могли би утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 481 МК України в редакції, яка була чинна на час ввезення авто в Україну.

Посилався також на рішення ЄСПЛ та норми ЄКПЛ, які, на його думку, свідчать про незаконність оскаржуваної постанови, яка ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апелянт та представник митниці не з`явилися. До початку судового розгляду від апелянта надійшла заява з проханням здійснювати судовий розгляд в його відсутність.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

З матеріалів провадження вбачається, що транспортний засіб марки «Opel Zafira» країна реєстрації Польща, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , був ввезений на митну територію України через пункт пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці 14.04.2018 року громадянином Туреччини ОСОБА_1 , в режимі тимчасового ввезення терміном до одного року і останній повинен був вивезти його за межі України у визначений законодавством строк.

Ці обставини були встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорено.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Оскільки ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб 14.04.2018 року у митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року», зобов`язавшись при цьому вивезти вказаний транспортний засіб за межі митної території України у встановлений ч.1 ст. 380 МК України річний строк, але станом на 22.10.2022 року не вивіз вказаний транспортний засіб, то таким чином ОСОБА_1 вчиняє дії по не вивезенню транспортного засобу, які є триваючими, так як такі дії розпочинаються з початку вчинення таких дій і продовжуються до їх виявлення або припинення.

Триваючими визначаються правопорушення, які розпочавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно, шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння можуть бути активні дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином. Таким чином, протиправні дії ОСОБА_1 , відповідальність за які передбачена ч. 6 статті 481 Митного кодексу України, є триваючими, та фактично виявленими лише 22.10.2022 р., що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 22.10.2022 р. №0544/40800/22, і таким чином вказана дата є моментом закінчення триваючого правопорушення.

Доводи апелянта про те, що ч.6 ст.481 МК України набула чинності 22.08.2019 року, і ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, є необґрунтованими враховуючи наступне.

Закон України від 08.11.2018 року № 2612-VIII опублікований в газеті «Голос України» 24.11.2018 року і набрав чинності з наступного дня. При цьому, зміни до ст.481 МК України вступали в дію через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування.

Законом від 16.05.2019 року № 2725-VIII строк набрання чинності таких змін збільшено до 270 днів, тому редакція ч.6 ст.481 МК України є чинною з 22.08.2019 року.

Відповідно до Закону України №395-1Х від 19.12.2019 р., розділ ХХ1 «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, п. 9-5, вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 481 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті.

В цьому випадку законодавець відтермінував можливість накладення на осіб, винуватих у вчиненні, правопорушень, передбачених ст.481 ч. 5, 6 МК України стягнень за діяння, що посилювали відповідальність за вчинення триваючих правопорушень.

Строк зворотного вивезення транспортного засобу за обставинами цієї справи збіг 14.04.2019 р. і з наступного дня, тобто з 15.04.2019 р. почалась бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України і тим самим він вчиняє триваюче правопорушення, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Моментом закінчення триваючого правопорушення єйого припинення винною особою або виявлення компетентним органом.

Отже, триваюче правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , було виявлено 22.10.2022 р. і таким чином вказана дата є моментом закінчення триваючого правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Той факт, що законодавець під час вчинення ОСОБА_1 даного триваючого правопорушення посилив відповідальність за такі дії, не свідчить про те, що в діях останнього немає складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України і він не повинен нести відповідальність за вчинене правопорушення.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності Законом України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_1 до часу складення протоколу 22.10.2022 року своє зобов`язання не виконав і продовжував протиправну бездіяльність, а тому, дії останнього вірно кваліфіковано митним органом за ч.6 ст.481 МК України, яка діяла на час виявлення вчиненого ОСОБА_1 триваючого за часом правопорушення.

У зв`язку з чим доводи апелянта про те, що застосування в цій справі ч. 6 ст.481 МК України (в редакції Закону України № 2612-VIII від 08.11.2018 р.) порушує закріплений у ст. 58 Конституції України принцип зворотної дії закону в часі, є необґрунтованими, оскільки вказана норма МК України розповсюджується на діяння, скоєне і виявлене після набрання нею чинності.

Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому в задоволенні апеляційної скарги адвоката Марусяка В.С. необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 467, 481 ч.6 МК України, ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката Марусяка В.С. відмовити, а постанову Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15.02.2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо громадянина Туреччини ОСОБА_1 за т. 481 ч.6 МК України, залишити без змін.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя