ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4814/22

Провадження № 33/4820/190/23

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Бережний С.Д., з участю секретаря судового засідання Цимбалістої В.І., особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пілінського С.І. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року,-

в с т а н о в и в:

Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , працюючого комірником ТОВ «ЛМВ 33»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору в дохід держави України.

За постановою суду, ОСОБА_1 19 вересня 2022 року о 07 год. 23 хв. в м.Кам`янець-Подільський по вул.Князів Коріатовичів, 25, Хмельницької області, керував транспортним засобом SKODA FABIA державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законному порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

Працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівнику поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівника поліції він не був зобов`язаний виконувані, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України. ст.268 КУпАП» відсутній підпис ОСОБА_1 , що свідчить про порушення його права на захист

Також працівником патрульної поліції Михайлюком Р.І. було порушено п.10 розділу 2 Інструкції, оскільки акт огляду на стан алкогольного сп`яніння було складено у відсутності ОСОБА_1 , що підтверджується відсутністю його підпису в акті. Разом з цим, в акті огляду не було зазначено який спеціальний технічний засіб використовувався та його номер.

Вказує, що працівники поліції не вручали йому направлення на огляд та не відсторонили від керування транспортним засобом.

Постанову суду отримав лише 23 лютого в приміщенні Кам`янець Подільського міськрайонного суду.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходить з того, що такий строк пропущений з поважних причин, оскільки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначена постанова була вручена під розписку 22 лютого 2023 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про отримання повного тексту копії постанови (а.с.42), у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пілінського С.І., які просили задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст.252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суд при її розгляді за ч.1 ст.130 КУпАП, дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених вище Правил дорожнього руху України не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст.ст.245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими: протоколом про адміністративне правопорушення від 19 вересня 2022 року, відеозаписом, яким зафіксовано факт керування транспортним засобом та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, яким зафіксовано ознаки сп`яніння водія та направленням водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Допитаний в суді першої інстанції свідок поліцейський ОСОБА_2 підтвердив обставини справи та повідомив, що 19 вересня 2022 року перебуваючи на чергуванні, в м. Кам`янці-Подільському поблизу магазину «Булка» по вул. Князів Коріатовичів, був зупинений водій транспортного засобу SKODA FABIA державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . В ході розмови з водієм, було виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки водій відмовився, тому було складено протокол.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушенні вимог п.2.9. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

З відеозаписів, які додані до матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що він відмовлявся.

Слід зазначити, що надані відеозаписи сумнівів щодо достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 та містять відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, на відео чітко зафіксовано увесь перебіг події, які підтверджують обставини справи, саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, дії поліцейських, поведінку ОСОБА_1 та його відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дії поліцейських по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст.266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Посилання на порушення порядку проходження огляду працівниками поліції є також необґрунтованими.

Так, слід зазначити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_3 давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст.130 КУпАП та п.2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому такі доводи апелянта не можуть свідчити про порушення порядку складання проколу та фіксування наявних в ньому відомостей.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що при складанні протоколу було порушено право на захист ОСОБА_1 , так як не були роз`ясненні його права, - не є слушними, оскільки відповідно до протоколу зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, про що ОСОБА_1 поставив свій підпис (а.с.1).

Крім того під час складання протоколу ОСОБА_1 мав право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. Він таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч.1ст.130 КУпАП, невідповідність внесених до протоколу даних, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав при складанні протоколу, до компетентних органів не звертався, навпаки ж відмовився від підписання протоколу, а тому у суду першої інстанції та у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання об`єктивними тверджень апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено з порушеннями вимог ст.256 КУпАП, що протокол є упередженим та не відповідає дійсним обставинам.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не видавалося направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки поліцейський супроводжує водія до лікарні та вказане направлення поліцейський надає лікарю, а не водію.

Слід визнати безпідставними доводи про те, що працівником патрульної поліції Михайлюком Р.І. було порушено п.10 розділу 2 Інструкції, оскільки акт огляду на стан алкогольного сп`яніння було складено у відсутності ОСОБА_1 , що підтверджується відсутністю його підпису в акті, оскільки, зважаючи на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, відсутність його під час складання акту огляду та його підпису в ньому не має правового значення.

Твердження апелянта про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на недопустимих доказах, які містяться у справі, є хибними, оскільки всі докази у справі судом першої інстанції визнані допустимими, і судом апеляційної інстанції перевірені, підстав для сумнівів в їх допустимості немає, так як вони у сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні.

Що стосується інших посилань сторони захисту, то вони носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Сукупність зібраних та досліджених доказів за своїм змістом та якістю дозволяють суду констатувати наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду порушень в діях поліцейських вимог «Інструкції», та порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень процесуального чи матеріального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі мотивів, допущено не було.

Таким чином всі наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції не вбачає, постанова суду є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року.

Постанову Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Сергій БЕРЕЖНИЙ