Справа № 521/4230/23
Провадження № 3/521/4769/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року місто Одеса

Cуддя Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Херсонській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , від 09.12.1994 року, місце проживання: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2023 року співробітниками патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополь було складено протокол, серії ААД № 144267, про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення, 25.01.2023 року о 19 годині 50 хв. в м. Херсон, водій ОСОБА_1 , керував т/з Toyota Corolla, р. н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підтвердження вини водія, матеріали справи містять: протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 144267, відеозаписи з місця події та інші документи.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неявка особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, з метою дотримання граничних та розумних строків розгляду справи, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя дійшов до наступного висновку.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи, суддею було вивчено надані до суду DVD-носії, на яких містяться відеозаписи з місця події.

Як вбачається з наведених відеозаписів, на них зафіксовано спілкування співробітників поліції з особою чоловічої статі, як згодом було встановлено, ОСОБА_2 , біля нерухомого транспортного засобу марки світлого кольору, який знаходився біля житлового будинку.

З наведених відеозаписів не вбачається підтвердження факту перебування 25.01.2023 року о 19 годині 50 хв. в м. Херсон, за кермом т/з Toyota Corolla, р. н. НОМЕР_2 , саме гр. ОСОБА_2 , яким було б приведено транспортний засіб в рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 4 Розділу Х Наказу МВС України, від 07.11.2015 № 1395 Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, як вбачається з наведеного, доказів того, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу, та здійснював керування ним, відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля чи нагрудної боді-камери співробітників поліції, не містять.

Згідно п. 1 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395, від 07.11.2015 року (із змінами, внесеними згідно із Наказом Міністерства внутрішніх справ № 808, від 05.11.2021р.), водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вже було зазначено судом, диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вона повинна керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Проте, із жодного із досліджуваних суддею відеозаписів з місця події, не вбачається факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом.

Окрім того, зі змісту вказаних відеозаписів вбачається, що співробітник поліції фактично схилив до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, вказавши ОСОБА_2 , що у разі відмови його від проходження огляду на стан сп`яніння, йому будуть повернуті документи та т/з.

Згідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту досліджуваних відеозаписів вбачається, що, до зазначеного вище діалогу співробітника поліції та ОСОБА_2 , мала місце вимога поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Проте, дії ОСОБА_2 в даному випадку не можуть свідчити про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки він декілька разів вказав, що погоджується на такий огляд.

Між тим, співробітник поліції у своєму діалозі із ОСОБА_2 вказав, що у разі відмови його від проходження огляду на стан сп`яніння, то у такому випадку ОСОБА_2 будуть повернуті документи та т/з, після чого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначене вказує на те, що така відмова не була вільним волевиявленням ОСОБА_2 ..

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Також, ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Дослідивши надані до суду відеозаписи з місця події, вбачається, що вищевказані дії співробітників поліції вчинені після того як ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Крім того, згідно до долучених до матеріалів справи відеозаписів, на них зафіксовано процедуру оформлення матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, інших доказів, а саме: щодо перебування ОСОБА_2 25.01.2023 року о 19 годині 50 хв. в м. Херсон за кермом т/з Toyota Corolla, р. н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, до суду разом зі складеним протоколом, не було надано.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною - 17.07.1997, дата набрання чинності для України - 11.09.1997) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України», (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За приписами ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є, зокрема, охорона прав і свобод громадян.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Системний аналіз ст. 247 КУпАП дозволяє зробити висновок, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Проте, дослідивши надані до суду докази, судом встановлено, що на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння саме після керування ним транспортним засобом, в матеріалах справи, докази відсутні.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів наявності події правопорушення до суду не надано.

Крім того, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки співробітниками УПП в Одеській області ДПП не було доведено зв`язок між фактом відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та його перебуванням за кермом транспортного засобу.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права, проаналізувавши надані до суду докази в їх сукупності та, надавши їм оцінку, не вбачається доказів вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 247, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 1, 7, 221, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , від 09.12.1994 року, місце проживання: АДРЕСА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Н.В. Мирончук