П О С Т А Н О В А

іменем України

27 березня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/394/23

Провадження №№3/152/202/23

3/152/203/23

3/152/204/23

3/152/205/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області Славінська Н. Л.,

з участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України 01.03.2012 року, зі слів: з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- за ч.2 ст.187 КпАП України,

встановив:

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №774002 від 11.03.2023 року, серії ВАВ №774004 від 17.03.2023 року, серії ВАВ №143049 від 21.03.2023 року та серії ВАВ №143080 від 22.03.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КпАП України, а саме, в тому, що 11.03.2023 року о 00 годин 36 хвилин, 21.03.2023 року о 00 годин 18 хвилин та 22.03.2023 року о 01 годині, перебуваючи під адміністративним наглядом, на момент перевірки був відсутній за місцем свого проживання, дослівно з протоколу серії ВАВ №774002 від 11.03.2023 року, а також не з`явився на реєстрацію до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, дослівно з протоколу ВАВ №774004 від 17.03.2023 року «чим порушив п.3 Постанови Шаргородського районного суду від 31.01.2023 року».

Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративних правопорушень зазначено с. Козлівка Жмеринського району Вінницької області.

Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у м. Жмеринка) та Тульчинський район (з адміністративним центром у м. Тульчин) у складі територій територіальних громад, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року№807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року№64/2022«Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№2102-IX.

ОСОБА_2 входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.

Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.

В суді ОСОБА_1 пояснив, що постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.01.2023 року йому встановлено обмеження адміністративного нагляду, зокрема, у виді заборони відлучатися з будинку, де він проживає в період з 24 години до 05 години щоденно, та зобов`язано його з`являтися на реєстрацію до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області один раз на місяць. При цьому, працівником ВП №2 Жмеринського РВП йому встановлено дні явки на реєстрацію, зокрема, 15 числа кожного місяця з 09 години по 11 годину. У час коли за місцем його проживання прибули працівники поліції, зокрема 11.03.2023 року о 00 годин 36 хвилин, 21.03.2023 року о 00 годин 18 хвилин та 22.03.2023 року о 01 годині, він не покидав місце свого проживання, а знаходився в будинку, оскільки комендантська година. Однак він не чув, що прибули поліцейські для перевірки, оскільки в цей пізній час доби спав. 15.03.2023 року він не прибув на відмітку до ВП №2 Жмеринського РВП, оскільки у нього були відсутні кошти на проїзд у м. Шаргород в умовах воєнного стану та відсутності роботи, про що він повідомив ДОП СП ВП №2 Жмеринського РВП, зателефонувавши останньому.

Розглянувши справу про адміністративні правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Згідно з ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Вказані протоколи про адмінправопорушення надійшли до Шаргородського районного суду та розглядаються одночасно, тому матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження, відносно чого не заперечує особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, об`єктом правопорушення, передбаченого ст.187 КпАП України, є суспільні відносини у сфері здійснення адміністративного нагляду за окремими категоріями раніше судимих осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд це система тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюються органами внутрішніх справ. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) неявка за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і ненадання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; 2) неповідомлення працівників Національної поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання або про виїзд за межі району (міста) у службових справах; 3) порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; 4) порушення заборони перебування у визначених місцях району (міста); 5) нереєстрація в органі Національної поліції. Суб`єкт адміністративного проступку особливий (особа, яка знаходиться під адміністративним наглядом).

Так, частиною 2 статті 187 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

З протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КпАП України щодо ОСОБА_1 вбачається, що у них відсутнє зазначення складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог ч.2 ст.187 КУпАП, тобто що останній повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення вчинив дії, передбачені частиною першою статті ст.187 КУпАП.

Таким чином, в протоколах не зазначена об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП.

Крім того, до протоколів про адміністративне правопорушення додано постанову Шаргородського районного суду Вінницької області у справі № 152/71/23 про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_1 з відповідними обмеженнями від 24.01.2023 року, тоді як у протоколах серії ВАВ №143049 від 21.03.2023 року та серії ВАВ №143080 від 22.03.2023 року, при формулюванні обвинувачення зазначено, що постанова від 04.01.2023 року, у протоколі серії ВАВ №774004 від 17.03.2023 року зазначено, що постанова від 31.01.2023 року, а у протоколі ВАВ №774002 від 11.03.2023 року взагалі відсутня дата постанови (а.с.4-9, 21-26, 38-40, 53-55), що позбавляє суд можливості встановити обставини встановлення чи продовження ОСОБА_1 адміністративного нагляду.

В такому вигляді, як пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 , воно є таким, що не відповідає складу ч.2 ст.187 КУпАП, тому є порушенням права особи на ефективний захист.

Виходячи з наведеного, вважаю, що в протоколах про адміністративні правопорушення не доведено винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КпАП України.

Суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява №926/08) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ вказує, суд, взявши на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукував докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Матеріали справи не містять доказів, які об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП України, суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, враховуючи вимоги до доказів та доказування, встановлені у ст.251 КУпАП суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставлених у винуватість органом поліції в діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП.

Пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч.1 ст.284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення та додані до них матеріали, допитавши ОСОБА_1 , вважаю, що справу по обвинуваченню останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП, слід закрити за відсутністю події і складу цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.ст. 283, 284, 294 КпАП України,

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП, закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: