Справа 343/755/23
Номер провадження 3/350/194/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, українця, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №118531, 23.03.2023 о 22 год. 44 хв. у с.Лоп`янка вул.Долинська водій ОСОБА_1 керував т/з «Mazda CX-2» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук) від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засідання ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що 23.03.2023 на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції неправомірно застосували щодо нього сльозогінний газ, який «запшикали» у повітряну систему автомобіля, у якому він із своїм товаришем знаходився. Такий газ потрапив у салон автомобіля, надихавшись якого йому стало погано і він вимушений був вийти із авто, щоб подихати повітрям без газу.

На вулиці поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вважаючи, що випущений працівником поліції газ, який містився у балончику міг вплинути на технічний прилад він спочатку відмовився від огляду, однак згодом, коли поліцейський сказав, що іде складати протокол, його батько йому сказав, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння, оскільки, як йому пояснив поліцейський, відмова прирівнюється до керування у стані сп`яніння. Дізнавшись про це, він став вимагати у поліцейського, який пішов складати протокол, щоб йому дали можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак поліцейський йому відмовив, ствердивши, що він прийняв рішення, протокол буде складено, хоч фактично заповнення протоколу ще не розпочав. Після цього він пішов до інших поліцейських, які також відмовилися везти його у лікарню. Вважає, що поліцейські повинні були надати йому можливість пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки в іншому випадку, неможна стверджувати, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Також йому не було вручено копію протоколу. У зв`язку із зазначеним, вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки стверджувати, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння за вищеописаних обставин буде незаконно.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Слід звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Отже, законодавство чітко регламентує огляд водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таке ж положення передбачено і пунктом 7 Порядку.

З вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я. При цьому, час протягом якого поліцейський повинен забезпечити водія до медичного закладу становить дві години.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, він порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п.2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суду, окрім іншого, було надано протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом Акт огляду) (а.с.2), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу) (а.с.3), багатофункціональний цифровий відеодиск, який поміщено у паперовий дисковий конверт (а.с.9) на яких збережено 10 відеозаписів, та свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.8).

У судовому засідання ОСОБА_1 ствердив, що 23.03.2023 на місці зупинки транспортного засобу «Mazda CX-2» д.н.з. НОМЕР_1 працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він спочатку відмовився, обґрунтувавши свою відповідь тим, що йому важко дихати, оскільки велика кількість сльозогінної речовини, яку поліцейські застосували у повітряну систему автомобіля, потравила у його дихальні шляхи

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників поліції, а також відеозаписи з відеореєстраторів відповідних патрульних машин, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску.

За змістом п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Так, на відеозаписі з назвою «2023_0323_224232_1» зафіксовано рух транспортного засобу марки «Mazda CX-2» д.н.з. НОМЕР_2 о 22 год. 44 хв. 23.03.2023.

На відеозаписах з назвою «0000000__0014_ІМР», «0000000__0015_ІМР», «0000000__0018_ІМР», «0000000__0019_ІМР», «0000000__0020_ІМР», «0000000__0021_ІМР» зафіксовано, що за кермом транспортного засобу марки «Mazda CX-2» д.н.з. НОМЕР_2 на сидінні водія сидів, як з`ясувалось згодом, ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд вважає, що саме він керував транспортним засобом 23.03.2023 о 22 год. 44 хв., а тому він може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в розумінні п.1.10 ПДР.

На відеозаписі з назвою «0000000__0001» зафіксовано, що коли ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, працівники поліції вели з ним діалог, окрім іншого, з приводу необхідності проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, поліцейський запропонував водію пройти огляд на факт вживання ним алкоголю на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Drager 6820» або пройти такий огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовляється. В обгрунтування такої відмови ОСОБА_1 пояснив поліцейським, що він надихався газу, мається на увазі сльозогінного, у зв`язку з чим він кашляє і відчуває «першіння» у грудях. Йому невідомо, яку саме речовину поліцейські застосували щодо нього, а факт наявності перебування сльозогінного газу у його дихальних шляхах може стати причиною позитивного тесту на алкоголь. Щодо таких пояснень водія, суд, проаналізувавши вищевказані відеозаписи, зазначає, що застосування поліцейськими спеціального технічного засобу у вигляді речовини сльозогінної дії імовірно мало місце перед тим, як ОСОБА_1 вийшов із автомобіля, проти чого, як вбачається з відеозаписів, також не заперечували поліцейські. Разом з тим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 категорично заперечує факт вживанням ним алкоголю.

Суд зазначає, що виконати вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, є обов`язком кожного водія.

При цьому, як правильно пояснив поліцейський ОСОБА_1 , спеціальний технічний прилад «Drager 6820» визначає тільки вміст алкоголю у видихуваному повітрі, тому та обставина, що він вдихнув сльозогінної речовини не може бути законною підставою для відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Разом з тим, примусове проведення огляду водія на стан сп`яніння є недопустимим, що надає право особі відмовитись від проходження відповідного огляду. Однак у цьому випадку, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, і відмова пройти огляд фактично прирівнюється до визнання своєї провини.

Також ОСОБА_1 у судовому засіданні ствердив, що незважаючи на те, що він спочатку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із вищеописаних причин, однак згодом, будучи обізнаним на той час про наслідки за відмову від проходження зазначеного огляду, він став вимагати у поліцейського, який став складати протокол, щоб йому дали можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, проте поліцейський йому відмовив, пояснивши це тим, що він прийняв рішення про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи вищезазначені пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, суд дослідив відеозапис із назвою «0000000__0002» та встановив, що на 03:16:00-03:18:57 хвилинах цього відеозапису після твердження поліцейського про те, що він іде складати протоколи про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 каже: «… я дихну, але дивіться яка справа, я ж надихався того газу, я не знаю що воно мені може показати, в чому й то справа… ви ж випустили… ну чотири або до п`ять балонів газу максимум… я того надихався, я не знаю… хлопці я дихну… я дихну, але я не знаю, що ви мені «на пшикали»…».

При цьому суд звертає увагу, що на долучених до справи відеозаписах увага водія зосереджена, ознаки порушення координації рухів відсутні, хода стійка та жодним чином непохитна, поведінка абсолютно адекватна та відповідає навколишній обстановці, а вимова чітка, конкретна та послідовна, оскільки водій абсолютно чітко відповідає на всі запитання та вимоги поліцейських, і він швидко та послідовно реагує на усні звернення у свою сторону від декількох поліцейських.

Разом з тим, після вищевикладених слів ОСОБА_1 про те, що він готовий «продути» спеціальний технічний прилад, повторної його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на відеозаписах не зафіксовано, а поліцейський пішов до службового автомобіля, як він зазначив, складати протокол про адміністративне правопорушення та примусово зупинив відеофіксацію о 03:18:58 хвилині.

Згідно з ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 ч.1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Останній за послідовністю в часі відеозапис з назвою «0000000__0003» відновлюється о 03:43:36 хвилині, тобто через 25 хвилин після примусового виключення.

У зв`язку із недотриманням поліцейськими вимог вищезазначеної Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, суд позбавлений можливості спростувати доводи ОСОБА_1 про те, що він вимагав у поліцейського, який пішов складати протокол, щоб йому надали можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак він отримав відмову, у зв`язку із прийняттям поліцейським рішення про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення. З цієї ж причини, суд позбавлений можливості перевірити та спростувати доводи ОСОБА_1 про те, що із такою ж вимогою про надання йому можливість пройти огляд у медичному закладі він звертався до інших працівників поліції, які були присутні на місці зупинки.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що ані прийняття рішення поліцейських про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення, ані фактичне складання зазначеного документу за результатами відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у випадку виявленого згодом наміру водієм пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що свідчить про бажання особи довести свою невинуватість, не може бути підставою для відмови водію у проходженні такого огляду.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Оскільки доводи ОСОБА_1 про те, що він просив у поліцейського, щоб йому надали можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не знаходять свого спростування через те, що уповноважена особа з невідомих причин не долучила відеозаписів з нагрудної відеокамери до матеріалів справи, хоча відповідно до зазначеної вище Інструкції зобов`язана була вести відеозйомку виконання своїх службових обов`язків, водночас суд позбавлений можливості збирати будь-які докази у справі, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву та принципу презумпції невинуватості, суд вважає такі доводи ОСОБА_1 такими, що не спростовуються матеріалами справи та викликають обґрунтований сумнів щодо недотримання водієм п.2.5 ПДР та дотримання поліцейськими вищезазначених вимог законну щодо проведення процедури огляду водія на стан сп`яніння.

Отже, оскільки після вищезазначених слів ОСОБА_1 , у яких він фактично висловлював бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейські достовірно не переконались та не отримали чітку відповідь, чи буде він проходити такий огляд або відмовляється, і серед матеріалів справи відсутні докази на спростування доводів водія про те, що він згодом вимагав про проходження огляду у медичному закладі, суд приходить до переконання, що факт достовірної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на підставі якої складено протокол про адміністративне правопорушення, не зафіксовано належним чином, а також не доведено у визначеному законом порядку, що свідчить про порушення процедури проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

У підсумку, в сукупності досліджені обставини справи не підтверджують факту беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявні в матеріалах провадження письмові докази, а саме: акт огляду та направлення на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, які складені одноособово поліцейським, не є доказами винуватості ОСОБА_1 , так як немає доказів, що такі складалися у його присутності на місці зупинки транспортного засобу.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, сп`яніння, до матеріалів справи не долучено.

Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівником поліції відповідних правил при проведенні процедури огляду особи на стан сп`яніння та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. У зв`язку з цим, дотримуючись вимог ч.5 ст.266 КУпАП, суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

Окрім цього, ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердив, що йому не вручено на місці зупинки протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

За змістом чинного законодавства України вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколі обставин, здійснювалась не безперервно, процедури складення адміністративних матеріалів на відеозаписах не зафіксовано, а стосовно можливості отримання водієм копії складеного протоколу поліцейський пояснив йому, що таку копію він зможе отримати у відділенні поліції, подавши перед тим відповідну заяву про намір отримати копію.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, оскільки копію такого документу не було вручено водію, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №118531 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд прийшов до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: