ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4753/23
Провадження № 3/210/2165/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2023 року

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, машиніст екскаватора ТОВ «Монтажбуд», місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу 05 вересня 2023 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне від 24 серпня 2023 року серії ААД №622822 вбачається, що 24.08.2023 року о 22.00 год. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Акмолінська, в районі буд. 42, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував автомобілем FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820, прилад ARNK-0079, що підтверджується тестом №1242, проба позитивна 2,17 % проміле. Зафіксовано на нагрудні відео реєстратори: 475757,475758, факт руху зафіксовано на нагрудний відео реєстратор: 471644, 471641.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку судового засідання від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому останній зазначив, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості є такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

На підтвердження фактів, вказаних у протоколі, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було долучено відеозапис з якого не встановлюється факт керування транспортним засобом FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Крім того, зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять ряд грубих порушень допущених інспекторами патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оформлення адміністративного матеріалу, збирання доказів моєї винуватості за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, інспектором ППОСОБА_2 долучено до матеріалів справи відеозапис на диску DVD-R щодо подій 24.08.2023 року за фактом вчинення правопорушення ОСОБА_1 . Зазначений диск долучено до матеріалів справи без належного оформлення, що виключає можливість врахування наявної на ньому інформації як доказу з огляду на наступне. Також, згідно до направленого до суду адміністративного матеріалу в якому міститься направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу з метою виявлення ознак сп`яніння, однак жодного направлення працівниками поліції йому надано не було та взагалі в його присутності будь-яких направлень не складалось та відповідно йому не вручалось і не пропонувалось проїхати до мед закладу, що можна побачити з відеозапису, який міститься в матеріалах справи та що також без сумнівно є грубим порушенням діючого законодавства України.

Зазначає, що в матеріалах справи містяться пояснення осіб свідків, однак з відеозапису жодним чином не вбачається складання вказаних пояснень інспектором ПП в присутності свідків та в його присутності на місці складання адміністративного матеріалу, що взагалі викликає сумнів, що такі пояснення складались за участі вказаних осіб.

Також зазначає, що працівниками поліції взагалі не було встановлено факту руху транспортного засобу та осіб які керували та або відповідно не керували транспортним засобом. Адже працівники поліції взагалі не з`ясовували хто саме керував транспортним засобом та чи взагалі чи здійснювався рух транспортним засобом. Отже, 24.08.2023 р. громадянин ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

При цьому, усі інші відеозаписи, що містять в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, не свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише фіксують спілкування останнього з працівниками поліції, під час якого він не відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння оскільки не керував транспортним засобом, а працівники поліції не з`ясовували, хто саме керував транспортним засобом та чи взагалі був рух транспортного засобу, оскільки окрім гр. ОСОБА_1 разом із ним ще були люди, а також власник транспортного засобу, яка і могла бути за кермом однак працівники поліції цей факт не встановлювали.

Крім того, перебування особи, що притягується до адміністративної відповідальності з ознаками алкогольного сп`яніння поблизу транспортного засобу, який не знаходиться в стані руху не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки ознаки алкогольного сп`яніння були встановлені працівниками поліції в той час, коли ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а був поблизу нього.

На підставі вищезазначеного, просив суд закрити провадження по справі №210/4753/23 про притягнення його до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши надані до справи докази, приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стосовно доводів ОСОБА_1 що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, поліцейськими не надано жодних доказів, які б доводили факт керування транспортним засобом, суд вважає доводи обґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1.3. ПДР України, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути притягнена особа, яка є водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З відеозапису, переглянутому в судовому засіданні встановлено, що рух автомобіля FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано, зупинка даного автомобіля працівниками поліції на відеозаписі також не зафіксована, доказів того, що ОСОБА_1 24.08.2023 року о 22:00 год. керував транспортним засобом на відеозаписах відсутні.

Досліджений відеозапис «clip-0» час 22:02:40 розпочинається з моменту, коли працівники поліції підійшли до групи людей, які стояли та розмовляли. Транспортний засіб перебував в нерухомому стані з вимкненим двигуном. Відеозаписом не зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці для водія. З відеозапису встановлено, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , який стояв разом з іншими особами та розмовляв. Крім того, на досліджених відеозаписах взагалі не встановлено факту керування транспортним засобом FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Відеозапис події також не містить інформації, яка свідчила б про те, що автомобіль стояв з увімкненим двигуном. Крім того, з відеозаписів також не вбачається факту встановлення особи ОСОБА_1 .

Працівниками поліції не враховано, що під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено відсутність доказів керування ОСОБА_1 24.08.2023 року о 22 год. 00 хв. транспортним засобом FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки ані відеозаписів, ані пояснень свідків, які були б свідками керування, ані будь-яких інших доказів, які можуть підтвердити факт керування ОСОБА_1 до матеріалів адміністративної справи не долучено та взагалі не вбачається цей факт з відеозапису.

Суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише водій транспортного засобу, тобто особа, яка ним керує. Тобто предметом доказування між іншим є і те, що певна особа керувала транспортним засобом будучи в стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, або за певними ознаками можна вважати, що перебувала в такому стані при відмові від проходження відповідного огляду.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів керування 24.08.2023 року о 22:00 год. ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

Суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_3 , оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції не встановили особу свідка, будь-яких документів на підставі яких можливо засвідчити особу не запрошували при відібранні пояснень. У поясненнях від 24.08.2023 року відібраних інспектором графа 8 у якій необхідно зазначити «Номер паспорта або документ, який засвідчує особу», і яка є обов`язковою для заповнення, є незаповненою, що є неприпустимим порушенням. Тобто пояснення не містять інформації щодо документів на підставі яких працівники поліції засвідчили особу ОСОБА_3 ..

Окрім цього, з дослідженого відеозапису вбачається, що текст пояснень ОСОБА_3 повністю викладено під диктовку інспектора поліції; ст.. 63 Конституції України інспектором поліції свідку не роз`яснено.

Суд звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки не зазначено особу ОСОБА_3 , у відповідній графі протоколу вказано, що свідки не залучались.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_3 є недопустимим та недостовірним доказом.

Також суд зауважує, що дії працівників поліції у даному випадку слід розцінювати, як провокація відносно ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення.

При наданні оцінки поведінки працівників поліції та обстановки, яка склалась на оглянутому відеозаписі суд враховує, що для відмежування провокації від допустимої поведінки, Європейський суд з прав людини виробив ряд критеріїв, такі як: a) змістовний критерій, b) процесуальний критерій.

При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

У своєму рішенні «Банніков проти Росії» на обґрунтування факту порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод ЄСПЛ посилається на своє рішення «Худобін проти Російської Федерації», «Тейшейро де Кастро проти Португалії», правовий висновок в яких зводиться до вислову «правопорушення не було б скоєно, як би не було спровоковано».

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду, зокрема, що у постанові від 08 квітня 2020 року, справа № 164/104/18).

Отже, дослідженими матеріалами цієї справи встановлено, що працівники поліції спочатку висловили підозру що особа ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння та є водієм транспортного засобу FORD FOCUS C-MAX, д.н.з. НОМЕР_1 , яка не була зафіксована на відеозаписі, як це вимагає законодавство, потім висловили свою думку з метою пришвидшення розгляду справи про доцільність проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, при цьому надиктували свідку ОСОБА_3 пояснення, що останні їхали на автомобілі і при виїзді з магазину були зупинені поліцією та інкримінували ОСОБА_1 цей факт, як об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, такі дії працівників поліції судом розцінюється, як бажання у будь-якому випадку притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, за відсутності для цього законних підстав, вимога щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння була лише приводом для складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку з чим, такі дії працівників поліції з ініціювання провадження призвели до несправедливості провадження в цілому, оскільки правопорушення не було б вчинене без їх активної участі у ньому.

Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Однак, дослідивши диск з відеозаписами долучений до матеріалів справи, суд звертає увагу, що долучений відеозаписфрагментарний, епізодичний, не є безперервним, відеозаписом не зафіксовано результат тесту спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820 ARНK 0079, тобто не містить усіх обов`язкових відомостей для об`єктивного розгляду справи, що суперечить п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що даний доказ не відповідає вимогам достовірності.

Крім того, в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що інспектор поліції «доставив особу на огляд у заклад охорони здоров`я», що не відповідає дійсності, та суперечить іншим матеріалам справи.

Окрім цього, суд звертає увагу. що у направленні для проходження огляду на стан сп`яніння відсутній підпис ОСОБА_1 про отримання направлення на огляд. Досліджений відеозапис також не містить інформації про вручення ОСОБА_1 направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, на що звертав увагу в своїх запереченнях сам ОСОБА_1 та що свідчить про те, що у встановленому законом порядку водія не направлено на проходження огляду на стан сп`яніння, таким чином поліцейськими було порушено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 порушенні ним п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини

Враховуючи вищевикладене, склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є недоведеним поза розумним сумнівом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Приймаючи дане рішення, суддя керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Р. Є. Скотар