Справа № 646/1294/22
№ провадження 3/646/98/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2023 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 08.11.2022 року о 07 годині 05 хвилин за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 362а, надавала послуги з перевезення пасажирів на транспортному засобі автобусі MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , за маршрутом м. Харків м. Зміїв, без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання та без отримання ліцензії на провадження такого виду діяльності, чим порушила ст. 32 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ст. 19, ст. 57 ГКУ, ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд без їх участі, свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не визнала та просила розглядати справу за її відсутності, а також від захисника ОСОБА_1 адвоката Гетьман О.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з наданням платних послуг з перевезення громадян, наявних порушень процедури складення протоколу, що свідчить про суто формальний підхід поліцейсьуих під час складення протоколу.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливість своєчасно дізнатись про день та час судового засідання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, законом не встановлено обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно суду не надано права у разі ухилення від явки на виклик судді цю особу піддати приводу органом внутрішніх справ (Національною поліцією).

За даних обставин суддя вважає, що неявка ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що вона була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

На підставі положень ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування.

Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Зазначена норма є бланкетною, що вимагає встановлення не тільки факту вчинення певного діяння, а також встановлення факту порушення цим діянням певних положень закону (або підзаконного акту), з посиланням на цей закон (або підзаконний акт).

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч. 2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п. 14.1.36 Податкового Кодексу України, ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Адвокат Гетьман О.М. просила закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не надавала послуги з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії, оскільки вона не є суб`єктом господарювання, як це вимагає ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Перевіряючи надані адвокатом Гетьман О.М. численні пояснення, без надання доказів, вбачається, що вони надані для створення штучних обставин для закриття справи.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, перевезення пасажирів потребує ліцензуванню.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі або надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями.

Трудові відносини персоналу автомобільного транспорту регулюються трудовим законодавством, у тому числі положенням про дисципліну та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Вказана стаття передбачає вичерпний перелік документів на підставі яких виконуються пасажирські перевезення

Ураховуючи вищенаведене, на такий вид господарської діяльності як надання послуг з перевезення пасажирів чинне законодавство передбачає надання даної послуги: 1) суб`єктом господарювання та 2) обов`язкове ліцензування даної діяльності. При цьому на перевізника покладається обов`язок пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, перелік документів, який передбачений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом були досліджені надані докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №228445 від 08.11.2022 року, в якому поліцейським викладені фактичні обставини та суть інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 ;

- рапорт інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Свида В., в якому зазначено, що на адресу управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, надійшов лист вх. № 4014 від 01.11.2022 року від директора ПП «Транс-Сервіс» стосовно випадків нелегальних перевезень громадян на маршруті м. Зміїв - м. Харків, автомобілями Mercedes- benz Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_3 та Mercedes-benz Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_2 . Виїздом 08.11.2022 екіпажом у складі: інспектора відділу БДР старшого лейтенанта поліції Свида В.А., інспектора відділу БДР старшого лейтенанта поліції Пройдакова С.О., під час проведення заходів в сфері безпеки дорожнього руху, приблизно о 07 год. 05 хв. за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна 362-А, було виявлено автобус Mercedes-benz 311CD1 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 надає послуги з перевезення пасажирів за маршрутом «м. Зміїв - м. Харків» транспортним засобом Mercedes-benz 311CDI реєстраційний номер НОМЕР_3 . Водій Mercedes-benz 311CDI громадянка ОСОБА_1 не має державної реєстрації як суб`єкта господарювання та не має ліцензії на права провадження такого виду діяльності. На водія була складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 228445 за ч. 1 ст. 164 КУпАП;

- відеозапис АЛ2816г.

Підстави ставити під сумнів зазначені докази відсутні, оскільки в суді не спростовані наведені докази.

Беручи до уваги вищенаведене, доводи захисника про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не можна визнати обґрунтованими, та суд розцінює їх - як спробу уникнути відповідальності ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що прихована підприємницька діяльність, без реєстрації у якості СПД, без отримання у відповідних випадках ліцензії досягла в Україні кризового явища. У таких випадках особи отримуючи дохід не сплачують податки, що враховуючі загальні масштаби такого явища є небезпечним для фінансового становища країни. В наслідок недоотримання податків бюджетом, страждають в першу чергу більш незахищені верстви населення, пенсіонери, інваліди та інші категорії громадян, які потребують піклування з боку Держави, не виконуються заплановані соціальні програми.

За таких обставин, оцінивши наведені докази в сукупності, беручи до уваги заперечення захисника, які не є обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, вбачається про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, та доведеність її вини поза розумним сумнівом.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 164, 284, 287, 288 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

На підставі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимог ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення штрафу 3 місяці.

Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення судового збору 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя - Ю.Ю. Сіренко