Справа № 299/3641/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
20.02.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, тимчасово не працюючий,
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Відповідно до постанови, 16.07.2022, о 01 год 15 хв, у м. Виноградів по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений на апеляційне оскарження судового рішення строк, посилаючись на те, що пропустив строк через об`єктивні поважні причини: копію судового рішення від 14.11.2022 він отримав 16.11.2022, що унеможливило своєчасно підготувати, а відтак подати до суду апеляційну скаргу. Вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просить її скасувати. Стверджує, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, за кермом якого він перебував, що поліцейські не повідомили водію ОСОБА_1 про причину зупинки автомобіля. Стверджує, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», натомість відразу поліцейські направили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, що є порушенням вимог закону. Звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про наявність у водія ознак сп`яніння, що свідчить про відсутність факту направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я. Вказує і на те, що відеозапис є неналежним доказом у справі, оскільки такий не є безперервним, а складається із двох частин. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Киретіва В. В., які були повідомлені про дату, час та місце судового засідання 20.02.2023, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 02.12.2022, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший день від вказаних осіб не надходило. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб апеляційним судом береться до уваги те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Киретіва В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Киретіва В. В. апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови слід поновити, враховуючи такі обставини.
Матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, який був оформлений у присутності ОСОБА_1 підтверджується, що він був обізнаний з тим, що у провадженні Виноградівського районного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього. Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що у розгляді справи брав участь як ОСОБА_1 , так і його захисник, адвокат Киретів В. В. Копію оскаржуваної постанови адвокат Киретів В. В. отримав 14.11.2022, однак відомостей про те, що оскаржувана постанова була надіслана особисто ОСОБА_1 у встановлений законом триденний строк, у матеріалах справи немає. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк з обґрунтуванням мотивів незаконності судового рішення.
При розгляді справи та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №235180, 16.07.2022, о 01 год 15 хв, у м. Виноградів по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також вбачається, що ОСОБА_1 від підпису протоколу відмовився, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» жодних пояснень або заперечень щодо змісту протоколу не зазначив.
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ВАБ №150592 від 16.07.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 6 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Факт відмови ОСОБА_1 пройти освідування на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та в закладі охорони здоров`я чітко зафіксований на бодікамеру працівника поліції, відеозапис якої міститься на DVD-диску. Зі змісту наявного у справі відеозапису, який досліджений судом апеляційної інстанції убачається, що після того, як водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, останні виявили у нього ознаки, які давали підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, які були озвучені у присутності ОСОБА_1 , а саме запах алкоголю з порожнини рота, відтак поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, однак пропозицію поліцейських ОСОБА_1 відхилив.
При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зібрані у справі докази є достатніми для висновку про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейський Молнар В. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівника поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
При оцінці доводів апелянта про те, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , крім того, поліцейські не повідомили водію про причину зупинки автомобіля, - суд апеляційної інстанції твердження у цій частині відхиляє та звертає увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. До того ж, апеляційний суд бере до уваги те, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №150592, автомобіль марки «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 поліцейські зупинили за порушення водієм вимог п. 2.9 в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалась. Окрім цього, докази про наявність будь-яких порушень з боку поліцейських, на які посилається апелянт, у матеріалах справи відсутні, їх ОСОБА_1 не надав ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані приєднав до апеляційної скарги.
Таким чином, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку є самостійною підставою притягнення особи до відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.
Підстави вважати, що наявний відеозапис є недопустимим доказом у справі, у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на відеоматеріалі зафіксовані усі процесуальні дії, які повинен був вчинити поліцейський при направленні водія на освідування та під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому, доводи апелянта в цій частині апеляційним судом визнаються як такі, що свого підтвердження не знайшли. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який може свідчити про те, що на відеозаписі зображений не він, а інша особа, на вказане не посилається і в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд критично оцінює твердження апелянта про те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», натомість поліцейські відразу направили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, що є порушенням вимог закону. Вказані доводи спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, у тому числі відеозаписом, на якому чітко зафіксовано розмову ОСОБА_1 з працівниками поліції, під час якої поліцейські повідомили водію про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим запропонували йому пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, у тому числі в закладі охорони здоров`я, куди ОСОБА_1 також відмовився їхати.
Такими, що не знайшли свого підтвердження є доводи апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення немає відомостей про наявність у водія ознак сп`яніння, що свідчить про відсутність факту направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я. Так, з протоколу серії ААБ №235180 убачається, що у водія ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови, що стало підставою для направлення його на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 також відповів відмовою.
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що зводяться до незгоди апелянта з висновками і постановою суду першої інстанції, та розцінюються апеляційним судом як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, на підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , та адвокат Киретів В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН