ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/167/22 Головуючий суддя І інстанції Бугаєнко І. В.
Провадження № 33/818/153/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 01 грудня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 05.04.2022 року о 22 год. 50 хв. по вул. Єдності в смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «ДРАГЕР» та в КНП «Краснокутська ЦРЛ» водій відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що відомості в протоколі він особисто зазначав під тиском працівників поліції. Вказує, що стан його здоров`я не дозволяє йому вживати алкогольні напої. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд. Вказує, що суд першої інстанції позбавив його можливості надавати пояснення, а пояснення свідків та працівника поліції не відповідають дійсності та мають певні суперечності. Зазначає, що працівники поліції не вилучили в нього посвідчення водія, не відсторонили його від керування автомобілем, а матеріали справи не містять доказів, що саме він керував транспортним засобом.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

06.02.2023 року під час підготовки до судового засідання помічник судді, за дорученням головуючого у справі, здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_1 , стосовно його участі у судовому засіданні. В телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив, що в судове засідання з`явитися не має можливості, а також не має технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції та просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі в межах її доводів та вимог, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідків, поясненнях свідків, які вони надали в судовому засіданні в суді першої інстанції, акті огляду, направленні на огляд, акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та КМП Краснокутська ЦРЛ водій відмовився в присутності свідків.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознаки алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які її виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

Поряд з цим, особисто ОСОБА_1 надав письмові пояснення в протоколі та отримав копію цього протоколу, що об`єктивно свідчить про те, що він був ознайомлений з його змістом.

Однак, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, а також не звертався до правоохоронних органів із будь-якими заявами на дії працівників поліції в порядку, передбаченому КПК України, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 власноручно в протоколі зазначив, що «… випив чотири рюмки вина. Керував автомобілем Нісан, з протоколом згоден. Від проходження медогляду відмовляюсь також від драгера проходження відмовляюсь».

Аналізуючи ці письмові пояснення ОСОБА_1 , враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, що об`єктивно спростовує такі твердження апелянта. Після зупинки, працівники поліції виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився, що об`єктивно підтверджує відомості, що зафіксовані працівником поліції у протоколі.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються письмовими показаннями свідків події ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 2,3), відповідно до яких 05.04.2022 року працівниками поліції їх було залучено в якості свідків при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 318283 за ознаками ст. 130 КУпАП. В їх присутності водій автомобіля «НИСАН», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я відмовився.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 підтвердив свої письмові пояснення, та додав що він особисто бачив, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля білого кольору, який не рухався. Також пояснив, що дійсно в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та пояснив, що від ОСОБА_1 було відчутно характерний запах алкоголю.

Крім цього, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що в його присутності працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру ДРАГЕР та у медичному закладі, від чого останній відмовився.

Враховуючи те, що саме ці свідки зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, а ОСОБА_1 не заперечував, що саме вони були під час проведення працівниками поліції його огляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що показання цих свідків заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В матеріалах справи відсутній відеозапис події, проте працівники поліції залучили двох свідків, що свідчить про додержання ними вимог ст. 266 КУпАП.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та склали протокол стосовно ОСОБА_1 саме за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення ними протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей оскаржуваної постанови об`єктивно вбачається, що розгляд справи відбувся за участю ОСОБА_1 , який особисто надавав свої пояснення стосовно події, яка зафіксована в протоколі, що об`єктивно спростовує такі доводи апелянта.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції (арк. 62), що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції та спростовує такі твердження апелянта.

Поряд з цим, належить врахувати те, що посвідчення водія у ОСОБА_1 було у мобільному застосунку «ДІЯ», а тому працівники поліції не мали фізичної можливості його вилучити, оскільки паперового посвідчення водія у ОСОБА_1 при собі не було, що спростовую такі доводи апелянта.

Крім того, враховуючи наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній отримав його внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає , що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, відповідно до відомостей акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.04.2022 року (арк. 60) вбачається, що в присутності понятих інспектор поліції здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «НИССАН», д.н.з. НОМЕР_1 , що свідчить про те, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування цим автомобілем та об`єктивно спростовує такі його апеляційній доводи.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 05 квітня 2022 року, ОСОБА_1 близько 22 год. 50 хв. в смт Краснокутськ Харківської області по вул. Єдності, керував автомобілем «Ниссан» державний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить саме йому, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Краснокутського районного суду Харківської області від 01 грудня 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков