Справа № 463/8333/22 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 33/811/75/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю особи, яку звільнено від адміністративної відповідальності ОСОБА_1

представника адвоката Васіва Ю.М.,

апелянта ОСОБА_2 ,

представника- адвоката Торонні А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 року,

встановив :

Постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді директора ТзОВ «ЛЕОБРУК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 135606 від 04.11.2022 року, ОСОБА_1 18.10.2022 року близько 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На постанову судді Кафтанчикова Христина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строки на оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 року;скасувати оскаржувану постанову; прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції допустив неповноту з`ясування всіх обставин справи, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не вжив заходів для встановлення факту адміністративного правопорушення при його очевидності, що в результаті призвело до винесеної незаконної та необґрунтованої постанови, чим допустив порушення ст. ст. 245,251, 252 КУпАП, а також загальних правил судочинства. Стверджує, що судом, як мотивом не прийняття висновку психолога ОСОБА_3 від 02.11.2022 року є те, що його було зроблено за замовленням законним представником малолітнього, а також, що у висновку висловлено загальне припущення щодо можливості впливу конфліктних відносин на психіку малолітнього його батьком. Вважає, таке твердження суду є некоректне, оскільки вказаний висновок зроблений не на замовлення сторони, а зроблений за наслідками звернення за психологічною допомогою, що в даному випадку аналогічно до звернення за медичною допомогою. Стверджує, що суд формально підійшов до розгляду даної справи, оскільки розглядає малолітнього як дорослого учасника сімейного конфлікту, а не малолітньої дитини, яка є вразливою та не захищеною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та виступ її представника адвоката Торонні А.М. про задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та виступ його представника адвоката Васіва Ю.М., який апеляційну скаргу заперечив і просив постанову судді залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Судове рішення про закриття справи щодо ОСОБА_1 за ч 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п.7 ст. 247 КУпАП є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 135606 від 04.11.2022 року, ОСОБА_1 18.10.2022 року близько 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в такому не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, не вказано, яке саме насильство та в чому воно проявилось з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_1 , відсутні докази щодо завдання шкоди психологічному здоров`ю останній.

При цьому не конкретизовано яка шкода заподіяна діями ОСОБА_1 , хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку, що докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру стосовно ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у справі відсутні, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду справи. Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у висновку психолога ОСОБА_3 від 02.11.2022 року висловлено загальне припущення щодо можливості впливу конфліктних відносин на психіку малолітнього ОСОБА_1 його батьком ОСОБА_1 .

Висновок психолога може засвідчувати лише про наявність конфліктних взаємовідносин між батьком та сином, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення батьком домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно з роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

У відповідності до положень ч.1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив :

Поновити ОСОБА_2 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 року, щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА