ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2181/22Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 33/817/93/23 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Істеревича А.З. та представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Пацули В. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Пацули В. О. на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,- встановила:

Цією постановою закрито провадження відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою суду, 15 листопада 2022 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_1 вчинила відносно свого зятя ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, а саме: обмежила доступ до житла, в якому прописаний останній.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Пацула В.О. просить скасувати вказану постанову, а справу направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає що ОСОБА_2 на даний час не є таким, що у визначеному законом порядку втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та знятий з місця реєстрації, тому має законне право проживати за вказаною адресою, а його тимчасова відсутність була вимушеною. Вважає, що акти від 30.11.2022 року та 23.01.2023 року, складені депутатом Теребовлянської міської ради про тимчасову відсутність ОСОБА_2 за місцем реєєстрації не мають жодного доказового значення оскільки з 15 липня 2010 року і по теперешній час він має зареєтроване місце проживання по АДРЕСА_1 та має право в ньому проживати.

Наголошує на тому, що внаслідок дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 завдано шкоду психологічного та економічного характеру, адже він безліч разів намагався потрапити до свого житла, а ОСОБА_1 незаконно чинить йому перешкоди оскілкьи він протягом тривалого часу, а саме з 03.03.2022 року і по теперішній час не має змоги вільно проживати за місцем реєстрації, і перешкодою у цьому є саме умисні дії ОСОБА_1 , які посягають на права та свободи ОСОБА_2 .

Вважає, що таким чином, ОСОБА_1 намагається в позасудовому порядку позбавити ОСОБА_2 права користування житлом.

Посилається на те, що незазначення у протоколі про адміністративне правопорушення місця вчинення адміністративного правопорушення, не є суттєвим оскільки ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , тому його недопуск до місця проживання здійснювалось за місцем його реєстрації, про що йдеться у протоколі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника потерпілого Костюкевича І.С. , який підтримав апеляцію з викладених у ній мотивів, та представника Дроздовської С.Й., який просив рішення суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів та документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання, в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, місцевим вірно судом надано оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №547064 від 30 листопада 2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що 15 листопада 2022 року близько 13 год. 30 хв. вона обмежила своєму зятю ОСОБА_2 доступ до житла, в якому прописаний останній, чим спричинила економічне насильство.

При цьому, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про можливість завдання чи завдання внаслідок вчинення домашнього насильства шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.

Також судом першої інстанції встановлено те, що відповідно до актів від 30 листопада 2022 року та від 23 січня 2023 року, які складені депутатом Теребовлянської міської ради в присутності сусідів за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до яких ОСОБА_2 з 03.03.2022 року за місцем реєстрації не проживає, перед виїздом дружини і дітей за кордон вивіз свої особисті речі та речі своїм сім`ї, на час складання актів речей ОСОБА_2 в домогосподарстві немає.

Крім цього, як вбачається із заяви дружини потерпілого- ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 02.03.2022 року. На час від`їзду дружини з дітьми, а саме з 05 жовтня 2022 року ОСОБА_2 забрав свої речі із вказаного будинку.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того між сторонами мали місце сімейні стосунки та ОСОБА_2 внаслідок дій ОСОБА_1 заподіно чи могло бути заподіяно шкоди економічного характеру оскільки сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення економічного насильства в розумінні вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить інформації про місце вчинення правопорушення.

Отже, до матеріалів справи не долучено належних, допустимих та достатніх доказів, які дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому постанову місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Пацули В. О. - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Пацули В. О. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2023 року суду щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя