Номер провадження: 33/813/18/23
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2022 року, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаної винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, строком на 8 (вісім) місяців, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 496,20 грн.

Згідно оскарженої постанови, 08.09.2022 року, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі, по вулиці Генуезькій, біля будинку №22, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, та інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення із автомобілем «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову та накласти на неї стягнення у виді штрафу Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, з огляду на те, що вона була позбавлена можливості з`явитися в судове засідання районного суду на 10.10.2022 року, оскільки на всій території України оголошена повітряна тривога, яка тривала 5 годин, але місцевий суд розглянув справу та ухвалив оскаржену постанову без її участі. Апелянт зазначає, що позбавлення її керування транспортними засобами, строком на 8 місяців є безпідставним, оскільки вона займається волонтерською діяльністю для допомоги ЗСУ, а також з урахуванням того, що нею з потерпілими було укладено нотаріально завірену угоду про примирення та відшкодування всіх збитків. Вказані обставини, на думку апелянта є підставою для призначення їй стягнення у виді штрафу, а без позбавлення прав керування транспортними засобами.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 та її захисника Глиняної Г.В., які будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання смс-повідомлення на вказані в апеляційній скарзі номери мобільних телефонів, у судове засідання не з`явились. Разом з цим, захисником Глиняною Г.В. на адресу суду подано клопотання про проведення апеляційного розгляду без участі захисника та ОСОБА_1 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП справа обов`язково розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що апелянт не заперечує проти даних, які зафіксовані в схемі ДТП, та фактично підтверджує обставини, на підставі яких суддя районного суду прийшов до висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена доказами, які містяться в матеріалах провадження, не заперечується апелянтом, а тому оскаржена постанова в цій частині є законною та обґрунтованою.

Разом з цим, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , місцевий суд в повній мірі не врахував даних про особу правопорушника, що потягло за собою необґрунтоване призначення найбільш суворого стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З оскарженої постанови судді убачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді 8 (восьми) місяців позбавлення права керування транспортними засобами, суддя місцевого суду не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону і, при наявності альтернативних стягнень, передбачених ст. 124 КУпАП, не достатньо мотивував своє рішення та застосував стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Так, мотивуючи своє рішення про позбавлення спеціального права правопорушника, посилаючись на врахування характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, ступінь його вини, суддя місцевого суду не врахував тієї обставини, що ОСОБА_1 повністю відшкодувала завдану шкоду потерпілій ОСОБА_2 , про що свідчить нотаріально завірена заява потерпілої.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 в умовах воєнного стану здійснює волонтерську діяльність та допомагає ЗСУ, що підтверджується документами, які долучені до матеріалів справи.

Наведені вище обставини не були враховані судом першої інстанції при обранні виду адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в даній справі є занадто суворим, а тому постанова суду підлягає зміні в цій частині.

Застосовуючи адміністративне стягнення апеляційний суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, яка повністю відшкодувала шкоду потерпілим, а також в умовах воєнного часу, не зважаючи на свій молодий вік, займає активну громадську позицію, а тому вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу, змінити постанову суду першої інстанції в частині виду стягнення та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити в частині застосування адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський