ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20 лютого 2023 рокуСправа №: 695/479/23
Номер провадження 3/695/529/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління СБ України в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого начальником складського приміщення ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №4 від 27.01.2023 року, перебуваючи на посаді начальника складського приміщення відокремленого структурного підрозділу «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» (спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної державною таємницею ЧК 3-2020-59 від 15.10.2020 з терміном дії до 20.07.2023), гр. ОСОБА_1 (допуск до державної таємниці за формою 3 (три) Управлінням СБУ в Черкаській області не переоформлений) порушив вимоги Закону України «Про державну таємницю» та «Порядок організації та забезпечення режиму секретності, в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях», затвердженого Постановою КМУ від 18.12.2013 № 939 (далі-Порядок 939).

Так, в ході здійснення Управлінням СБУ в Черкаській області перевірки стану охорони державної таємниці у ВСП «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», 27.01.2023 встановлено, що у визначені пунктом 49 Порядку 939 терміни (протягом 40 днів) ОСОБА_1 не подав до органу СБУ документальні матеріали для розгляду питання про переоформлення собі, прибиральнику ОСОБА_2 та директору установи ОСОБА_3 допуску до державної таємниці за формою 3, який надавався йому розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 17.01.2013 № 11д (термін дії якого закінчився 17.01.2023), ОСОБА_2 допуск надавався розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 18.10.2012 № 179д (термін дії якого закінчився 18.10.2022), а ОСОБА_3 допуск надавався висновком УСБУ в Черкаській області № 3/1221 від 26.06.2007 (термін дії якого закінчився 26.06.2022).

Також ОСОБА_1 не надав необхідну інформацію для проведення стосовно названих осіб перевірки у зв`язку з таким допуском, чим порушив вимоги ст. 21 ЗУ «Про державну таємницю» (основні завдання режимно-секретних органів), ст. 28 даного Закону (обов`язки громадянина щодо збереження державної таємниці) та вимоги пункту 42 Порядку 939 (покладені на РСО завдання), пункту 56 Порядку 939 (перелік документів, які РСО підприємства, установи, організації подає органу СБУ для розгляду питання про надання або переоформлення громадянинові допуску до державної таємниці та проведення його перевірки у зв`язку з таким допуском), пункту 73 Поряду 939 (переоформлення допуску до державної таємниці здійснюється у разі закінчення строку дії допуску громадянина до державної таємниці, якщо є потреба у подальшій його роботі із секретною інформацією) та пункту 74 Порядку 939 (переоформлення громадянину допуску до державної таємниці у зв`язку із закінченням строку дії, підвищенням форми такого допуску, а також необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених підпунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 ЗУ «Про державну таємницю», здійснюється в порядку, встановленому для його надання).

Крім цього, в порушення вимог пункту 94 Порядку 939 (заходи щодо здійснення контролю за дотриманням порядку доступу осіб до секретної інформації, а також проведення перевірки відповідності форми їх допуску до державної таємниці ступеню секретності інформації, з якою вони працюватимуть) та пункту 96 Порядку 939 (під час надання громадянинові доступу до державної таємниці РСО підприємства, установи, організації зобов`язаний перевірити наявність у нього допуску до державної таємниці та працювати чи ознайомлюватися після надання допуску) ОСОБА_1 не здійснив контроль за дотриманням порядку доступу працівників названої установи до секретної інформації, чим створив загрозу витоку такої інформації та передумови до можливого виходу її в некерований обіг.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення у сфері охорони державної таємниці, відповідальність за яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, а саме: порушення встановленого законодавством порядку допуску та доступу до державної таємниці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному визнав, щиро каявся.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції пункту 5 ч. 1 ст.212-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме:

- порушення встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці.

Тобто, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у порушенні встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну таємницю»(далі Закон) цей Закон регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

Статтею 1 Закону України «Про державну таємницю» визначено поняття державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Відповідно до ст. 1 Закону охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну таємницю», доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Відповідно до ст. 18 Закону визначено основні організаційно-правові заходи щодо охорони державної таємниці. З метою охорони державної таємниці впроваджуються: єдині вимоги до виготовлення, користування, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації; дозвільний порядок провадження державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями діяльності, пов`язаної з державною таємницею; обмеження оприлюднення, передачі іншій державі або поширення іншим шляхом секретної інформації; обмеження щодо перебування та діяльності в Україні іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, їх доступу до державної таємниці, а також розташування і переміщення об`єктів і технічних засобів, що їм належать; особливості здійснення державними органами їх функцій щодо державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, діяльність яких пов`язана з державною таємницею; режим секретності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею; спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці; технічний та криптографічний захисти секретної інформації.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання.

Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Відповідно до статті 21 Закону в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях із значним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, вводиться посада заступника керівника з питань режиму, на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО.

В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях з незначним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, де штатним розписом не передбачено створення РСО, облік і зберігання секретних документів, а також заходи щодо забезпечення режиму секретності здійснюються особисто їх керівниками або спеціально призначеним наказом керівника працівником після створення необхідних умов, що забезпечують режим секретності. На них поширюються обов`язки та права працівників РСО.

Призначення осіб на посади заступників керівників з питань режиму, начальників РСО та їх заступників, а також видання наказу про покладення на окремого працівника обов`язків щодо забезпечення режиму секретності здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Одним з основних завдань РСО є недопущення необгрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації.

Згідно статті 22 Закону допуск громадян до державної таємниці залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці, серед яких форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", з терміном дії допуску 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 28 Закону України «Про державну таємницю» визначено обов`язки громадянина щодо збереження державної таємниці, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.28 цього Закону громадянин, якому надано допуск додержавної таємниці, зобов`язаний не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 160 по Золотоніському технікуму ветеринарної медицини Білоцерківського державного аграрного університету від 29 серпня 2007 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника складського приміщення при Золотоніському технікумі ветеринарної медицини Білоцерківського ДАУ з 3 вересня 2007 року.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Враховуючи викладене, згідно до покладених обов`язків, ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого пунктом 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та зобов`язаний знати вимоги нормативно-правових актів України, постанов та інструкцій щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді та підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів: протоколом про адміністративне правопорушення №4; витягом з наказу № 160 по Золотоніському технікуму ветеринарної медицини Білоцерківського державного аграрного університету від 29 серпня 2007 року про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника складського приміщення при Золотоніському технікуму ветеринарної медицини Білоцерківського ДАУ з 3 вересня 2007 року; копією посадової інструкції ОСОБА_1 , затвердженої директором Золотоніського технікуму ветеринарної медицини Білоцерківського НАУ Є.В. Лисенко від 27.12.2009 р., погодженої заступником начальника спеціального управління начальника відділу мобілізаційної роботи Мінагрополітики України ОСОБА_4 від 29.12.2009 р.; копією зобов`язання ОСОБА_1 від 27.04.2007 року у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою 5; копією допуску до державної таємниці за формою 3, наданого ОСОБА_1 розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 17.01.2013 № 11д (термін дії якого закінчився 17.01.2023); копією допуску до державної таємниці за формою 3, наданого ОСОБА_2 розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 18.10.2012 № 179д (термін дії якого закінчився 18.10.2022); копією допуску до державної таємниці за формою 3, наданого ОСОБА_3 висновком УСБУ в Черкаській області № 3/1221 від 26.06.2007 (термін дії якого закінчився 26.06.2022).

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_5 у вчинені адміністративного правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії кваліфіковані правильно, оскільки останній, являючись посадовою особою відокремленого структурного підрозділу «Золотоніський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», яка має допуск до державної таємниці, порушив встановлений законодавством порядкок допуску та доступу до державної таємниці.

При призначенні виду адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а саме, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю, працює.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 згідно ст. 34 КУпАП суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують відповідальність гр. ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, згідно ст. 35 КУпАП судом не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу та майновий стан правопорушника, а також характер та суспільну небезпеку вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у виді штрафу в дохід держави, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2023 року складає 536,80 грн.

Доказів того, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору суду не надано, а відтак, з нього належить стягнути судовий збір у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,33, 40-1,212-2, 221,276,277,283,284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та призначити адміністративне стягненняу виді штрафу в дохід держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бойко Н.В.