н/п 3/490/1217/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4346/22
П О С Т А Н О В А

30.01.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

25.09.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №327867 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 25.09.2022р. близько 22:20 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Kia Sorento" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. Московській в районі буд. №39, маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. В порушення п. 2 Б Правил дорожнього руху ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на з`ясування стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився із обставинами правопорушення, викладених у протоколі. Пояснив, що керував т/з "Kia Sorento" реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсно мав перегар. Однак у зв`язку із некоректною поведінкою поліцейських, відмовився від проходження огляду на з`ясування стану алкогольного сп`яніння саме за участю інспекторів. Однак вказав, що згоден пройти такий огляд за участі працівників ВСП. Але патрульні поліцейські трактували вказану вимогу як відмову від огляду та склали адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того ОСОБА_1 звернув увагу суду на те, що за протоколом його дії кваліфіковано як порушення п. 2 Б ПДР України, що не відповідає обставинам правопорушення. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №327867 дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому, виходячи з фабули правопорушення, викладеної у протоколі, дії ОСОБА_1 мають кваліфікуватися як порушення п. 2.5 ПДР України, між тим згідно протоколу зазначено про порушення ним п. 2 Б ПДР України, який взагалі не передбачений зазначеним нормативним документом.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.