ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3767/22 Головуючий суддя І інстанції Шаренко С. Л.
Провадження № 33/818/125/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сорока О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та адвоката Сороки О.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 26.06.2022 РОКУ О 22.05 ГОД. В М. Харкові по вул. Липицькій, біля буд. 28 керував автомобілем ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я відмовився під безперервний відеозапис бодікамерою НОМЕР_2 . Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник просили судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.

Зазначають, що ОСОБА_1 не міг чекати на місці або їхати з працівниками поліції до іншого місця, оскільки поспішав додому.

Вказують, що до зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 користувався засобом для миття лобового скла автомобіля, що, на їх думку, обумовлювало специфічний запах.

Вказують, що під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, працівниками поліції не були залучені свідки цієї події, що свідчить про порушення працівниками поліції процедури проведення такого огляду.

Також зазначають, що працівники поліції не пояснили ОСОБА_1 причину його зупинки. Вважають, що рапорт працівника поліції не може бути доказом у справі.

Зазначають, що працівниками поліції не було вжито заходів щодо надання водію можливості скористатись правовою допомогою, а тому було порушено його право на захист.

Зазначають, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія, що також свідчить про порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства під час складення протоколу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Сороку О.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтами в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Отже, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознаки алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які її виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку.

Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянтів з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянтів, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи ці вимоги, а також наявність у матеріалах справи відеозапису спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 (арк. 8), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у працівників поліції не було процесуальних підстав для залучення свідків під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а тому до таких доводів суд ставиться критично.

Крім того, з відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП. після цього ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що йому зрозумілі його права.

Отже, ОСОБА_1 були зрозумілі його права, в тому числі, і право на захист, проте під час спілкування з працівниками поліції таким правом ОСОБА_1 не скористався. Однак, з відеозапису вбачається, що працівники поліції не обмежували дії ОСОБА_1 та він мав реальну можливість зателефонувати своєму захиснику, а тому твердження апелянтів про те, що ОСОБА_1 був обмежений у праві на захист є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що за кермом автомобіля знаходилася будь-яка інша особа, а не він.

Також в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що його зупинили на блок посту, оскільки рухався на автомобілі під час дії комендантської години.

Тобто саме його, як водія, було зупинено на блокпосту.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 до зупинки його автомобіля працівниками поліції користувався омивачем скла.

Тобто він як водій, керуючи автомобілем, користався омивачем скла для його обмивання.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що працівники поліції не вжили заходів для надання саме водію можливості скористатись правовою допомогою.

Тобто апелянти вказуючи на неправомірні дії працівників поліції зазначили, що саме стосовно ОСОБА_1 , як водія, працівники поліції порушили чинне законодавство, не надавши йому можливість скористатись послугами захисника.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі зазначено, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 причину його зупинки.

Отже, аналізуючи відомості відеозапису, пояснення ОСОБА_1 , а також відомості апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а тому критично ставиться до таких доводів та розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності, оскільки апелянти не надали будь-яких об`єктивних відомостей на підтвердження своїх доводів.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції виявивши у ОСОБА_1 ознаку алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, а також у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту інспектора поліції (арк. 2), під час несення служби 26.06.2022 року був зупинений автомобіль ГАЗ під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаку алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції послався на цей рапорт, як на доказ, оскільки це не суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, в якій зазначено, що доказами у справі можуть бути, в тому числі, інші документи, які мають будь-які фактичні відомості щодо винності даної особи.

Зокрема, в цьому рапорті зазначено, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Тобто працівники поліції зафіксували, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та, як водій, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час їх спілкування з ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в рапорті працівника поліції є об`єктивними та відповідають дійсності, узгоджуються з іншими доказами, а тому заслуговують на увагу. А тому до таких апеляційних доводів суд ставиться критично.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи матеріали справи та наявний відеозапис, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та склали протокол стосовно ОСОБА_1 саме за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (арк. 3), наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції та об`єктивно спростовує тауі доводи апелянтів.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 7), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі апелянти зазначили, що ОСОБА_1 мав їхати до дому та не мав часу чекати працівників поліції або їхати до іншого місця. Проте, будь-яких фактичних відомостей стосовно того, що він невідкладно мав їхати додому ані апеляційна скарга, ані матеріали справ не містять, що об`єктивно свідчить про надуманість таких доводів, а тому суд ставиться до них критично.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 26 червня 2022 року, ОСОБА_1 керував автомобілем «ГАЗ» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції апелянтами не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сорока О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева