Єдиний унікальний номер 448/62/23
Провадження № 3/448/122/23
П О С Т А Н О В А

13.02.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши матеріали справи, що надійшла з ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера (дані зазначено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення),

за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності Володимир КАРАЛЮС, не з`явився,

його захисник-адвокат Павло СЕМИРЕНКО,

потерпіла особа ОСОБА_2 ,

його представник-адвокат Ірина ФЕДІРКО,

про права передбачені ст.268 КУпАП, ст. 10,63 Конституції України учасникам судового прооцесу роз`яснено,

в с т а н о в и в:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

До Мостиського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Автором протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №136047 від 09.01.2023 року, складеного ПОГ СВГ ВП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Полюгою М., констатується, що 26.12.2022 року близько 12:45 год., ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , обзивав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою словесно, у присутності малолітнього онука ОСОБА_3 , 2016 року народження, щодо колишнього зятя гр. ОСОБА_4 ..

Такі дії ОСОБА_1 , ПОГ СВГ ВП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Полюгою М., кваліфіковано як домашнє насильство психологічного характеру відносного ОСОБА_4 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньому, а відповідно такі дії ОСОБА_1 , містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

ІІ. Пояснення учасників судового провадження:

В судове засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився. З матеріалів справи відомо, що його інтереси представляє адвокат Семиренко П. Останній у свою чергу просив суд провадження по справі відносно його довірителя закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного такого складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. (додано письмове клопотання).

Потерпіла особа ОСОБА_5 , та його представник-адвокат Федірко І., просили визнати ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Однак, вислухавши думку учасників судового процесу, об`єктивно проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, приходжу до твердого переконання що вказані матеріали слід скерувати автору для виконання вимог статті 251 КУпАП, оскільки той кількісний та інформативний об`єм доказів, який наявний в матеріалах не дає можливості повною мірою реалізувати протокол для прийняття законного рішення та досягнення мети адміністративного стягнення відповідно до вимог статті 23 КУпАП.

ІІІ. Джерела права та акти їхнього застосування, оцінка судом фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Положення статті 1 КУпАП визначають, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 2 статті 7 КУпАП передбачає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положення статті 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб органів внутрішніх справ.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №136047 від 09.01.2023 року, складеного ПОГ СВГ ВП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Полюгою М., відомо, що 26.12.2022 року близько 12:45 год., ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , обзивав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою словесно у присутності малолітнього онука ОСОБА_3 , 2016 року народження колишнього зятя гр. ОСОБА_4 , чим на думку автора протоколу своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносного останнього, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю такому.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій чи бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» термін домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство в сім`ї - умисне нанесення одним членом сім`ї іншому члену сім`ї побоїв, тілесних ушкоджень, що може призвести або призвело до смерті постраждалого, порушення фізичного чи психічного здоров`я, нанесення шкоди його честі і гідності.

Сексуальне насильство в сім`ї - протиправне посягання одного члена сім`ї на статеву недоторканість іншого члена сім`ї, а також дії сексуального характеру по відношенню до дитини, яка є членом цієї сім`ї.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Економічне насильство в сім`ї - умисне позбавлення одним членом сім`ї іншого члена сім`ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до його смерті, викликати порушення фізичного чи психічного здоров`я.

Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Для встановлення події та складу правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під визначення - домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Разом з цим, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №136047 від 09.01.2023 року не вбачається, які саме дії вчинив ОСОБА_1 , щодо свого колишнього зятя ОСОБА_4 , які в свою чергу могли чи потягли за собою настання у потерпілого фізичної або психологічної шкоди.

Тобто, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення від 09.01.2023 року, не розкрито та зазначено конкретні дії та наслідки, які є обов`язковою умовою згідно з диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, а просто констатовано дії ОСОБА_6 , які мали місце в його будинку проживання.

Самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, погрози, не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення.

Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені висловлювання становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» членами сім`ї є особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Згідно статті 4 вказаного Закону визначено, що підставами для вжиття заходів з попередження насильства в сім`ї є: заява про допомогу жертви насильства в сім`ї або члена сім`ї, стосовно якого існує реальна загроза вчинення насильства в сім`ї; висловлене жертвою насильства в сім`ї або членом сім`ї, стосовно якого існує реальна загроза вчинення насильства в сім`ї, бажання на вжиття заходів з попередження насильства в сім`ї у разі, якщо повідомлення або заява надійшли не від нього особисто; отримання повідомлення про застосування насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення стосовно дитини, яка є членом цієї сім`ї, чи недієздатного члена сім`ї.

Заява та повідомлення про застосування насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення приймаються за місцем проживання постраждалого органами, зазначеними в статті 3 цього Закону.

Орган, до якого надійшла заява або надійшло повідомлення про вчинення насильства в сім`ї або реальну загрозу його вчинення, розглядає заяву чи повідомлення та вживає в межах своїх повноважень передбачені законом заходи з попередження насильства в сім`ї.

Порядок розгляду заяв та повідомлень про вчинення насильства в сім`ї або реальну загрозу його вчинення затверджується Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок розгляду заяв та повідомлень про вчинення насильства в сім`ї або реальну його загрозу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №616 від 26.04.2003 року, з наступними змінами та визначає механізм прийняття, обліку і розгляду заяв та повідомлень про вчинення насильства в сім`ї або реальну його загрозу.

Незважаючи на вказані вимоги закону в доданих до протоколу матеріалах відсутні відомості про склад сім`ї потерпілого ОСОБА_4 , які б слугували підставою для початку провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також підставою для складання протоколу за ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

А саме: відсутні дані, які б вказували на те, що останній ( ОСОБА_1 ), є суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, за ознаками, зазначеними у статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї».

Також, із пояснень потерпілого ОСОБА_4 , вбачається, що очевидцем вищевикладених обставин були члени сім`ї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зокрема дружина ОСОБА_7 і дочка ОСОБА_8 , однак особи таких не було встановлено та не були відібрані співробітниками поліції пояснення про обставини подій, які відбувались 26.12.2022 року у АДРЕСА_1 .

На думку суду саме ці свідки можуть надати покази за обставинами, які відбувались вищевказаного дня.

Також, потерпілим ОСОБА_9 був долучений до матеріалів справи диск із звукозаписом розмов начебто останнього та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, вивчивши, даний звукозапис, суд не може такий прийняти до уваги, так як встановити яким чином був здобутий даний звукозапис з місця проживання ОСОБА_1 , суду не надалось можливим.

У зв`язку із чим особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 через свого захисника просив суд прийняти відповідні міри та направити до правоохоронних органів його заяву стосовно даного звукозапису, який проводився незаконно.

Крім того, згідно статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , стала зава гр. ОСОБА_4 , про неправомірні дії його колишнього тестя ОСОБА_1 , відносно нього, датована ще 26.12.2022 року, натомість протокол про адміністративне правопорушення стосовно останнього складено лише 09.01.2023 року.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, чи були у особи, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, в даному випадку ПОГ СВГ ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Полюга М., труднощі з виявленням правопорушника і не зазначено причин спливу значного проміжку часу між виявленням особи правопорушника і часом складення протоколу.

Крім того, відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначеному, матеріали, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Неналежне оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а саме відсутність конкретизації наведених вище даних, а також інші обставини, позбавило суд можливості об`єктивно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та прийняти законне рішення.

На переконання суду, без усунення зазначених недоліків зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 , не є можливим, відтак неповнота даних є істотною і суд не наділений повноваженнями таку усунути.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Доцільним є у даній справі як грань призми правосвідомості використати тези праці науковці про судовий розсуд, а саме: є переконання, що суспільство не може досягти верховенства права без певної міри розсуду суду. Право без розсуду зрештою обертається на свавілля.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

На думку головуючого, суд, як соціальний інститут, має відповідати запиту суспільства на справедливість. Правовий пуризм (надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом) щодо оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не має мати і «крихти» сумніву.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі "Михайлова проти України" зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03від 21.07.2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom), п.161, SeriesAзаява № 25).

При цьому, суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції сформульованій у постанові від 11.02.2021 у справі №11-1219сап19 зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 КУпАП у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

Сформовані на підставі аналізу сталої судової практики рекомендації відповідної вищої судової інституції в окресленому сегменті адміністративно-деліктних правовідносин орієнтував суддів на можливість повернення протоколу уповноваженому органу, який його склав, для дооформлення шляхом винесення відповідних постанов.

Таким чином, зазначені обставини не дають можливості повно та об`єктивно розглянути дану справу, встановити вину та накласти на правопорушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення, тому суд вважає необхідним надіслати матеріали даної справи на дооформлення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Підстав для закриття провадження по справі на даний час, суд, виходячи з норм статей 38, 247 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання вимог статей 1, 6, 7, 23 КУпАП.

Керуючись статті 245, 254, 256, 278 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - повернути до ВП № 1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, - для належного оформлення, в ході якого слід усунути недоліки, вказані в мотивувальній частині даної постанови.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Юрій БІЛОУС