П О С Т А Н О В А

10 березня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/346/23

Провадження №3/152/179/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області Славінська Н. Л.,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

- за ч.2 ст.130 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №324715 від 05.03.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що 05.03.2023 року о 09 годині 20 хвилин в м. Шаргород на вул. Чорновола, керував транспортним засобом Субару Форестер з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, які не реагують на світло), при цьому від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Адміністративний матеріал надійшов до суду 10.03.2023 року та переданий на розгляд судді Славінської Н.Л. (а.с.10).

При підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, згідно з вимогами ст.278 КУпАП, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, приходжу до висновку, що справа підлягає поверненню органу, який направив її до суду, для додаткового оформлення, оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Так, п.2 ст.278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, в тому числі, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, частиною 2 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

З протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КпАП України щодо ОСОБА_1 вбачається, що у ньому відсутнє зазначення складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог ч.2 ст.130 КУпАП, тобто що останній повторно протягом року після вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП, вчинив дії, передбачені цією статтею.

Крім того, не підтверджується повторність протягом року вчинення ОСОБА_1 будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не додано постанови суду, яка набрала законної сили, про притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, при складанні протоколу від 05.03.2023 року порушено вимоги ст.256 КУпАП, оскільки не розкрито об`єктивну сторону правопорушення.

Вказані суперечності в ході судового розгляду матеріалів не можуть бути усунуті, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява №926/08) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ вказує, суд, взявши на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукував докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виявлені при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 недоліки унеможливлюють розгляд справи та прийняття за наслідками її розгляду законного та об`єктивного судового рішення.

З роз`яснень, що містяться в абзаці 5 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що правильною є практика судів, які повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені … без додержання вимог ст.256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Відтак, справа підлягає поверненню до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення подання доказів (постанови суду, яка набрала законної сили) повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256, 278 КпАП України,

постановив:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КпАП України повернути до відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: