Номер провадження: 33/813/217/23
Номер справи місцевого суду: 511/1679/22
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області віл 21.12.2022 року в адміністративній справі відносно,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого за наймом, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області віл 21.12.2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого за наймом, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 496,20 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з постановою Роздільнянського районного суду Одеської області віл 21.12.2022 року ОСОБА_1 27.12.2022 року подав апеляційну скаргу, відповідно до прохальної частини якої вбачається, що апелянт просить суд скасувати постанову Роздільнянського районного суду Одеської області віл 21.12.2022 року, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Апелянт категорично не погоджується з постановою суду першої інстанції, вважає, що вона ухвалена без належного дослідження матеріалів справи з порушенням матеріальних та процесуальних норм. Ігнорування доводів ОСОБА_1 та свідків у судовому засіданні, порушень законодавства працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів. Відсутності доказів по даній справі на які посилається суд, а тому є безпідставною та необґрунтованою.

Сторона захисту зазначає, що у графі протоколу про роз`яснення прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, підпис ОСОБА_1 відсутній.

Тобто фактично, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в усній або письмовій формі були роз`яснені його права, у тому числі право на адвокатську допомогу. Крім того, коли ОСОБА_1 наполягав та вимагав надати йому право подзвонити адвокату для можливості отримання належної правової допомоги, у йому праві йому було відмовлено, що є грубим порушенням його конституційних прав та права на захист.

У протоколі також не зазначено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

На DVD диску наданому до суду разом за матеріалами справи міститься тільки одне відео тривалістю всього біля 55 секунд, на якому невідома особа запитує ОСОБА_1 чи буде він проходити тестування на Драгер та чи поїде у лікарню. Але на даному відео не вбачається дати та часу відеозапису, не роз`яснюється порядок проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера або у закладі охорони здоров`я. Незрозуміло що за особа розмовляє та чи має вона відповідні повноваження на дані запитання. Ніхто (той, хто здійснює відеозапис та той, що відповідає) не називає свого прізвища (якщо це співробітник поліції - посади, звання), тобто що це за особи та з якої ціллю проводиться відеозапис незрозуміло.

Відеозапис переривається одразу після слів невідомої особи, «це відказ, на місці ми відмовляємось, у лікарню Їхати відмовляємось». Тобто не зрозуміло відказ від чого саме та для чого потрібно було їхати у лікарню. Окрім цього до суду не надано 14 хвилин відеозапису, на протязі яких проводилося спілкування та складалися адміністративні матеріали (згідно часової хронології).

Згідно п1 ч.1 ст.7 Інструкції. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна Їх системної дати та часу.

Тобто дана відеозйомка не відображає істотних відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить незрозумілі запитання невідомої особи та практично одразу перерваний відеозапис.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неодноразово промовляли поліцейським, що ОСОБА_1 не керував автомобілем (що вони і підтвердили за час допиту у судовому засіданні), але у зв`язку порушенням даної Інструкції, вищевказані факти не зафіксовані.

Тобто на відео відсутні: факт керування даним транспортним засобом ОСОБА_4 , зупинки даного автотранспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виходу ОСОБА_1 після зупинки із транспортного засобу з місця водія (та взагалі виходу ОСОБА_1 з автомобілю після зупинки), факт визнання ОСОБА_1 , саме керування даним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у даний час, процедура складання адміністративного протоколу та інших матеріалів.

Тобто дана відео зйомка не відображає істотних відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить незрозумілі запитання невідомої особи та практично одразу перерваний відеозапис.

Але згідно п. 5 розділу II "Інструкції, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати, якщо до всього фіксування правопорушення не залучаються свідки, то за допомогою відео реєстратора (або іншого відео пристрою), повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення. У даному випадку свідки не залучалися, але зйомку повної фіксації правопорушення до суду не надано, що є порушенням даної Інструкції та як наслідок відсутністю доказів.

Апелянт вважає, що зазначені у апеляційній скарзі порушення у діях працівників поліції при складанні адміністративного протоколу, неналежність та недопустимість, або взагалі відсутність достатніх доказів провини ОСОБА_1 , порушення Роздільнянським районним судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення є підставою для його скасування та закриття провадження у справі.

13.02.2023 року в судове засідання апелянт не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9А ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2022 року о 02 годині 58 хвилин в селі Старостине по вулиці Центральній, 19, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ «2106», д/н НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (неясна мова, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікарні відмовився.

Відповідно до пояснень, які ОСОБА_1 виклав власноруч в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 501286 від 14 серпня 2022 року, що останній «випив водки, після чого керував автомобілем, в лікарню не поїде».

14 серпня 2022 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ніяким чином не заперечував факт керування транспортним засобом та факт вживання алкогольних напоїв, також не заявляв будь-яких заперечень відносно протоколу про адміністративне правопорушення чи порядку проведення огляду на стан сп`яніння.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 пояснив суду, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. В той день він перебував в стані онкольного сп`яніння, а тому керував транспортним засобом ОСОБА_5 . При цьому, працівники поліції під`їхали до автомобіля, коли він стояв, за кермом нікого не було. В подальшому, працівники поліції дізнались, що власником автомобіля є він, а саме: ОСОБА_1 , а тому склали протокол про адміністративне правопорушення відносно нього. На відеозаписі та в протоколі він підтверджує свою винуватість, оскільки працівники поліції повідомили, що можуть забрати транспортний засіб на штраф майданчик та права, а тому останній злякався.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив пояснення ОСОБА_1 , та зауважив, що він керував в той день транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 , оскільки був тверезим. Проте, він не мав прав, а тому ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що саме він керував транспортним засобом. При цьому, працівникам поліції під час складання свідок повідомляв, що він керував, проте вони не слухали, оскільки власником транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_6 також вказала, що керував транспортним засобом ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 .

При цьому, свідок ОСОБА_6 зауважила, що на задньому фоні відеозапису, то її голос, та в той день та час вона також перебувала в стані алкогольного сп`яніння. З відеозапису вбачається, що остання коментувала питання працівника поліції до ОСОБА_1 щодо керування та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння словами: «что тут не понятно», жодних зауважень, що керував ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 матеріал відеозапису не містить.

Інспектор СРПП Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Ян Невинський в судовому засіданні зауважив, що під час патрулювання, він побачив транспортний засіб, який їхав в комендантську годину. Інспектори поїхали за автомобілем, враховуючи темряву, не було видно марки та реєстраційного номера автомобіля. При виїзді на Центральну вулицю села Старостине Роздільнянського району Одеської області, вони побачили автомобіль ВАЗ «2106», д/н НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, та біля нього знаходились люди, серед яких був ОСОБА_1 . На запитання інспектора кто був за кермом та чий це автомобіль, ОСОБА_1 відповів, що його, та він був за кермом. Під час розмови, було встановлено, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Інспектор запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, проте останній відмовився під відеозапис. Після того, як протокол було складено, підійшов чоловік, який не назвався, та повідомив, що він керував транспортним засобом, та повідомив, що складено протокол не на ту особу. Проте, він не придав цьому значення, оскільки під час складання матеріалів, таких випадків дуже багато трапляється, з метою уникнення винної особи від відповідальності. Інші особи, які були присутні на місці складання протоколу також перебували в стані алкогольного сп`яніння, їх анкетні дані не встановлювались та жоден із них не побажав бути записаним як свідок правопорушення. Він вважає, що склав протокол правомірно на ОСОБА_1 , як на особу, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та визнала це під відеофіксацію та власноруч зробивши запис у самому протоколі.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд критично ставиться до висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на DVD диску наданому до суду разом за матеріалами справи міститься тільки одне відео тривалістю всього біля 55 секунд, на якому невідома особа запитує ОСОБА_1 чи буде він проходити тестування на Драгер та чи поїде у лікарню. Але на даному відео не вбачається дати та часу відеозапису, не роз`яснюється порядок проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера або у закладі охорони здоров`я. Незрозуміло що за особа розмовляє та чи має вона відповідні повноваження на дані запитання. Ніхто (той, хто здійснює відеозапис та той, що відповідає) не називає свого прізвища (якщо це співробітник поліції - посади, звання), тобто що це за особи та з якої ціллю проводиться відеозапис незрозуміло.

Згідно п1 ч.1 ст.7 Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна Їх системної дати та часу;

Тобто дана відеозйомка не відображає істотних відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить незрозумілі запитання невідомої особи та практично одразу перерваний відеозапис.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неодноразово промовляли поліцейським, що ОСОБА_1 не керував автомобілем (що вони і підтвердили за час допиту у судовому засіданні), але у зв`язку порушенням даної Інструкції, вищевказані факти не зафіксовані.

Тобто на відео відсутні: факт керування даним транспортним засобом ОСОБА_4 , зупинки даного автотранспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виходу ОСОБА_1 після зупинки із транспортного засобу з місця водія (та взагалі виходу ОСОБА_1 з автомобілю після зупинки), факт визнання ОСОБА_1 , саме керування даним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у даний час, процедура складання адміністративного протоколу та інших матеріалів.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вказує, що провина водія підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який не може бути визнаний беззаперечним доказом вини особи, оскільки за своєю правовою природою протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є суперечливими.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення огляду ОСОБА_1 щодо вживання алкоголю під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, відсутня відео фіксація, та не були залучені свідки фіксації адміністративного правопорушення, що суперечить нормам законодавства.

Враховуючи, що в даному випадку не долучено жодного доказу про керування ОСОБА_1 автомобілем к стані алкогольного сп`яніння, підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП немає.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.ст.9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. Крім цього, процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема відсутні докази об`єктивної та суб`єктивної сторони, тобто факту саме керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.12.2022 року скасувати.

Провадження у адміністративній справі відносно, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого за наймом, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ста 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Князюк