П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.02.2023 р. м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП -

встановив:

23 грудня 2022 року на розгляд Франківського районного суду м. Львова із Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №362074 від 16 грудня 2022 року (складений о 23:55 год.) ОСОБА_1 16 грудня 2022 року о 22 год. 50 хв. у м. Львові на вул. Наукова, 35а керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та здійснив наїзд на перешкоду, а саме знак «Місце для стоянки», внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. п. 2.3 (б); 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №054169 від 17 грудня 2022 року (складений о 00:01 год.) ОСОБА_1 16.12.2022 р. о 22:50 год. у м. Львові на вул. Наукова, 35а керував транспортним засобом HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager №ARLM-0403, результат позитивний 2,11 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9.А ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді від 16.02.2023 року матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднати з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , присвоєно об`єднаному провадженню єдиний номер №465/7667/22, номер провадження №3/465/207/23.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив свою винуватість в інкримінованих правопорушеннях та зазначив, що в його діях відступній будь-який склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував 16 грудня 2022 року о 22 год. 50 хв. у м. Львові на вул. Наукова, 35а транспортним засобом HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , і не мав наміру керувати даним автомобілем, оскільки такий був припарковий у належному місці. Крім цього, вказує на те, що у справі відсутній доказ на підтвердження наявності пошкоджень належного йому транспортного засобу, як це зазначено в протоколі, та/або пошкоджень наземного знаку, оскільки фото- та відеофіксація уповноваженими працівниками патрульної поліції наземного знаку здійснювалася з іншої сторони знаку, ніж та, з якої був транспортний засіб. Крім цього, відсутні докази, які б підтверджували, що він був зупинений уповноваженими особами патрульної поліції. Тому просив закрити справу віносно нього у зв`язку з відсутністю у його діях складу даних адміністративних правопорушень.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази та письмові пояснення та долучені документи, вважаю, що справу щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Аналогічно об`єктивною стороною правопорушень за ст. 124 КУпАП є перш за все керування транспортним засобом у момент вчинення ДТП.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейських щодо скоєння адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , долученого до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що відеозапис не містить даних про те, що ОСОБА_1 16.12.2022 р. о 22:50 год. у м. Львові на вул. Наукова, 35а керував транспортним засобом HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 .

ВС КАС у справі №216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 р. вказав, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Також необхідно зазначити, що відеозапис в даному випадку повинен містити момент зупинки транспортного засобу з фіксацією керування особою цим транспортним засобом, а також тривати до закінчення спілкування з особою, чого не було дотримано в даному випадку.

З відеозаписів не зрозуміло на підставі яких доказів працівники поліції дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 був за кермом автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, як вбачається з відеозаписів «відео 4» - clip 0 / clip 0 (до 03 хв.) ОСОБА_1 не був зупинений під час керування транспортним засобу, а знаходився біля даного транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_1 не був водієм вищевказаного транспортного засобу, то вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України щодо останнього не застосовуються.

Водночас суду не надано жодних інших доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 керував автомобільним транспортним засобом. Свідків по справі немає.

Об`єктом адміністративного проступку передбаченого ст. 124 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 визначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч. 6 ст. 121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Виходячи із цих положень транспортними засобами, про які йдеться у статях 286, 287, 289, 290 КК, статтях 121, 122, 123, 124, 130, 132 КУпАП, слід вважати всі види автомобілів, трактори й інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №362074 від 16 грудня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 здійснив наїзд на перешкоду, а саме знак «Місце для стоянки», внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Франківська районна адміністрація Львівської міської ради визначена поліцейськими як потерпілий(підпис у графі потерпілі - відсутній). Крім цього, будь-яких пояснень представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до даного протоколу не долучено.

Натомість з відповіді Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №35-вх.-18551 від 16.02.2023 року наданої на запит адвоката №2-210-35-35 від 13.02.2023 року вбачається, що працівниками 16.12.2022 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відсутні відомості щодо механічного пошкодження дорожнього знаку «Місце для стоянки», за адресою: м.Львів вул. Наукова,35-а. За результатом обстеження пошкоджених знаків, станом на 14.02.2023 року за адресою: м.Львів вул. Наукова,35-а не виявлено. Одночасно інформують, що відповідальних працівників районної адміністрації для складання протоколів чи інших документів не залучалось.

Крім цього, жодний з матеріалів відеозаписів не містить підтвердження наявності пошкоджень в транспортного засобу HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , що були спричинені наїздом на наземний знак.

Одночасно, поліцейськими в схемі місця ДТП, що є додатком до Протоколу, встановлено пошкодження лако-фарбового покриття на наземному знаці «Місце для стоянки».

Проте, суд звертає увагу на те, що згідно з записів відеокамер огляд наземного знаку «Місце для стоянки» та його пошкодження оцінювалися з іншої сторони знаку, ніж перебував автомобіль.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути єдиними належними доказами вини особи.

Разом з тим, складення протоколу на особу, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, суд критично оцінює складені протоколи про адміністративні правопорушення ААБ №054169 від 17 грудня 2022 року ААД №362074 від 16 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 , оскільки такі самі по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем та те, що він вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Крім цього, відомості щодо наявності свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п.15 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС 06.11.2015 № 1376, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Водночас матеріали адміністративної справи не містять доказів, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а також відомостей щодо свідків, а також інших документів та матеріалів, що містять будь-яку інформацію про правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої , якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, суд вважає, що дані протоколи, у сукупності з іншими доказами не можуть забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які би не залишали «розумних сумнівів» у доведеності цієї події.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.