Справа № 357/8099/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко О.Л. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Національної поліції України ГУНП в Київській області Білоцерківське РУП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зі слів не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІНП: НОМЕР_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

02.09.2022 року о 17 год. 40 хв. в Білоцерківському районі кооператив « Колос» по вул. Надставкова, 1 водій керував транспортним засобом ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, а саме з явними ознаками: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився в присутності свідків чим порушив п.2.5 ПДР України, за відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 175323 від 02.09.2022 року.

01.03.2023 року в судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_1 адвокат Зінченко П.Л. не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином про причину неявки суд не повідомлено.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За перелічених вище обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 на судові засідання не має поважних причин та свідчить про ухилення останнього від участі в судовому засіданні з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У зв`язку з вище викладеним і у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП та пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року N 14 суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за клопотанням сторони захисту неодноразово викликались до суду, про що в матеріалах справи маються довідки про вручення смс-повідомлення та рекомендовані повідомлення, причини неявки суд не повідомили. Клопотань чи пояснень до суду не надходило.

В судовому засіданні 17.02.2023 року ОСОБА_1 вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав, вказав, що він не керував транспортним засбом в стані алкогольного сп`яніння, наголошував на тому, що поліцейськими йому безпідставно було висловлено вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння, транспортний засіб був припаркований на узбіччі дороги не заважаючи руху оточуючих.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Зінченко П.Л. в судовому засіданні 17.02.2023 року просив протокол складений відносно його підзахисного закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Працівник поліції інспектор ВРПП Білоцерківського РУП Черкаський В.В. в судовому засіданні надав відеозапис з відео реєстратора, який відобразив на своєму телефоні, де зафіксований момент керування транспортним засобом ОСОБА_1 та зазначив, що ОСОБА_1 того дня вів себе зухвало, під час складання протоколу розпивав спиртні напої а саме пив пиво, на запитання захисника зазначив, що свідків зупинили на трасі та вони (свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). були на автомобілі сірого кольору. Складений протокол підтримує в повному обсязі. Диск з реєстратора з моментом керування Грабовським транспортним засобом приєднано до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису, актом огляд, а також іншими документами.

Розглядаючи протокол про адміністра Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Вважаю, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доведена матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 175323 від 02.09.2022 року, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в яких останні зафіксували відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до БЦПНТМО від 02.09.2022 року, де в графі результати зазначено, що огляд не проводився, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, копією акту огляду на тимчасового затримання транспортного засобу та відеозаписом із нагрудної камери поліцейського.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 175323 від 02.09.2022 року вказано, що 02.09.2022 року о 17 год. 40 хв. в Білоцерківському районі кооператив «Колос» по вул. Надставкова, 1 водій керував транспортним засобом ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, а саме з явними ознаками: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився в присутності свідків.

При цьому, з відео, наданого працівником поліції, вбачається, що ОСОБА_1 стояв біля свого автомобіля, вів себе зухвало, при працівниках поліції розпив пляшку пива. З відеозапису також вбачається, що працівником поліції пропонувалось пройти огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння відповідно до вимог Інструкції, на що правопорушник в категоричній формі відмовився при свідках.

Згідно направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до БУПНТМО від 02.09.2022 року медичний огляд не проводився.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КпАП України, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У п. п.2, 4 розділу 1 Інструкції вказано, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.6 розділу 1 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У п. 12 розділу 2 Інструкції говориться, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З огляду на вказане, протокол про адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, складений відповідно до положень вищезазначених Інструкції, порядку та вимог ст. 266 КУпАП.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення був складений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП.

Враховуючи зазначене, надані захисником адвокатом Зінченко П.Л. доводи оцінюються судом, як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 .

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Суддя зазначає, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено умисно та є грубим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами.

Обираючи вид та розмір адміністративного стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя вважає, що обране стягнення буде мірою відповідальності, поваги до правил співжиття, та у майбутньому зможе забезпечити запобіганню вчиненню нових правопорушень, як самим порушником, так і іншими особами.

Отже суддя вважає, що ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, слід піддати адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ст.130 ч.1 КУпАП.

Крім цього, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, статтями 130 ч.1 , 221, 284, 40-1 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 538, 80 грн. в дохід держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяО.Л. Гавенко