ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/721/21 Номер провадження 33/814/62/23Головуючий у 1-й інстанції Клименко А.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення:

- за ст. 122-4 КУпАП у вигляді розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.;

- за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за сукупністю накладених на нього адміністративних стягнень у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 14 грудня 2020 року о 09 годині 20 хвилин керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_1 , і рухаючись на ньому в м. Харкові по проспекту Московському в районі будинку № 296-Б, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і допустив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та їх володільцям була заподіяна матеріальна шкода. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 на своєму автомобілі залишив місце пригоди.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що порушення ним п. 2.3 «б», п.12.1 ПДР України не обґрунтовується наявними в матеріалах справи доказами.

Вказував, що покази ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 мають розбіжності, що свідчить про неправдивість показів.

Прохав скасувати постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Разом апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Дослідивши клопотання, суд прийшов до висновку, що апелянтом не пропущено строк на апеляційне оскарження.

Ураховуючи те, що постанова проголошена 26 лютого 2021року, останнім днем подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 294 КУпАП є 08 березня 2021 року, який є вихідним днем.

Таким чином, першим робочим днем після цієї дати слід вважати 09 березня 2021 року. Саме цього дня ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи судовою повісткою, крім того він повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", при цьому у судове засідання не з`явився та не повідомив причин неявки.

Суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився у судове засідання та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 . Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності.

Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень повністю доведена доказами, а саме: протоколами про вчинення адміністративних правопорушень серії ДПР18 № 025680 і № 026025 від 29 грудня 2020 року, якими зафіксований факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.3 б), п. 12.1, 12.10 а) ПДР України; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14 грудня 2020 року та схемою до нього, якими зафіксоване місце розташування автомобіля «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , та наявні у нього технічні пошкодження. Місце наїзду на припаркований автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , знаходиться навпроти 4-го під`їзду будинку № 296-Б по пр. Московському в м. Харкові поблизу частини під`їзної дороги, яка розташована упродовж будинку, і в цьому місці змінює свій напрям праворуч (відповідно до напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 ) під кутом приблизно 30 град. В цьому місці водій ОСОБА_1 не впорався з керуванням транспортним засобом і допустив його некерований занос у лівий бік на зустрічну смугу руху, де був припаркований на відстані 0,2 м. від бордюрного каменю автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, в результаті якого у автомобіля «Hyundai Tucson» було пошкоджено лако фарбне покриття (зчіс) правої сторони автомобіля (передні, задні двері та поріг); письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 , наданих співробітнику поліції, в яких він повідомив, що автомобілем марки «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_1 , керує виключно він. Вранці 14 грудня 2020 року міг проїжджати поблизу прибудинкової території будинку № 296-Б по пр. Московському в м. Харкові, але ніякої ДТП не було. Автомобіль не надав співробітникам поліції для огляду, оскільки той знаходиться за місцем його фактичного проживання у смт. Недригайлів; рапортом співробітника поліції інспектора УПП Костенка Андрія, який прибув за викликом на місце ДТП і зафіксував факт пошкодження припаркованого автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 та залишення місця ДТП іншим автомобілем, який допустив зіткнення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025680 від 29 грудня 2020 року вбачається, що 14 грудня 2020 року о 09 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_1 , і рухаючись на ньому в м. Харкові по проспекту Московському в районі будинку № 296-Б, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і допустив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та їх володільцям була заподіяна матеріальна шкода.

Згідно протоколу серії ДРП18 №026025 від 29 грудня 2020 року, 14 грудня 2020 року о 09 годині 20 хвилин водій автомобіля марки «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди на своєму автомобілі залишив місце пригоди.

Вищевказане підтверджується схемою місця ДТП та поясненнями водія ОСОБА_2 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що 14 грудня 2020 року близько 09:30 год. він йшов від будинку № 294 по пр. Московському в м. Харкові в напрямку свого будинку № 296, в якому проживає, і коли проходив повз будинок № 296-Б то побачив, як проїжджою частиною дороги рухається легковий автомобіль кольору «мокрий асфальт» марки «Hyundai». На частині дороги, де вона змінює напрям під кутом праворуч, цей автомобіль занесло ліворуч і він своєю лівою задньою частиною вдарив у правий бік автомобіль «Hyundai Tucson», який був припаркований навпроти будинку на проїжджій частині дороги. Зіткнення автомобілів супроводжувалося гучним звуком удару. В результаті зіткнення автомобіль «Hyundai» зупинився, але потім відновив рух уперед. Він побачив задній номерний знак автомобіля, який допустив зіткнення і поїхав з місця ДТП, записав номер у свій мобільний телефон - « НОМЕР_3 » і став чекати на власника пошкодженого транспортного засобу. Через декілька хвилин з під`їзду будинку вийшов раніше йому не знайомий ОСОБА_2 , якому він повідомив дані про автомобіль, який вдарив його автомобіль «Hyundai Tucson». У автомобіля «Hyundai Tucson» було пошкоджено лако фарбне покриття правих передніх та задніх дверей та була вм`ятина на правих задніх дверях.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про те, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.3 б), п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби, а потім порушив вимоги п. 2.10 а) ПДР України і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим вчинив правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення настає за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За змістом п.п. 2.3. б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

Згідно п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 2.10 а) ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

З аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР України вбачається, що відповідальність за ст.124 КУпАП може настати лише для учасника дорожнього руху, який порушив Правила дорожнього руху і внаслідок чого виникло пошкодження, зокрема транспортного (их) засобу (ів), а за ст.122-4 КУпАП, - за залишення учасником дорожнього руху місця ДТП, до якої він причетний.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що на вимогу співробітника поліції водій ОСОБА_1 не надав свій транспортний засіб для огляду, що надає суду обґрунтовані підстави припустити, що у такий спосіб він приховав факт наявності у його автомобіля технічних пошкоджень, заподіяних внаслідок вищевказаної ДТП, яка сталася 14 грудня 2020 року.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..122-4, ст. 124 КУпАП, доведена повністю.

Обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджуються наявними у матеріалах справи належними, допустимими та об`єктивними доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи вищенаведене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Майбороди Віталія Олексійовича залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль