Справа № 344/8903/22
Провадження № 33/4808/5/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто 496 гривень 20 копійок судового збору, -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2022 року о 23год. 15хв. по вул. Галицька, 115 в м. Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 5 номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога у медзакладі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21. Висновок № 535 позитивний. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухваленою без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням.

Апелянт звертає увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, натомість викладене судом лише відповідає змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього складений незаконно з грубими порушення і підлягає скасуванню, оскільки від дачі пояснень він не відмовлявся і ці пояснення у нього не відбирали.

Вважає, що відсутність свідків у судовому засіданні свідчить про недоведеність його вини у вчиненні адміністративне правопорушення. Зі слів апелянта, свідків при складанні протоколу не запрошували, що свідчить про однобічне з боку працівників поліції діяння.

ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції з приводу того, що його стан сп`яніння доведено належними доказами. Стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише був не згодний з результатом пристрою «Драгер».

Наголошує, що йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, який складений з грубими порушеннями, не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, зокрема і права на захист, натомість працівники поліції залякували його евакуацією транспортного засобу на арешт-майданчик.

ОСОБА_1 стверджує, що пройшов тест та огляд у медичному закладі, однак заперечив факт об`єктивності проходження медичного огляду.

На переконання апелянта, результати аналізу відеозапису дають підстави вважати, що у нього спостерігається загальна злагодженість координації рухів рук, голови, пересування, мовлення розбірливе, чітке, логічне мислення, об`єктивне сприйняття реальності, подій та обставин.

Зі слів ОСОБА_1 , інспектор не проінформував його про порядок застосування спеціального технічного засобу «Драгер», а на вимогу останнього не надав свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва про його повірку.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що у справі відсутні дані, що характеризують його особу, пом`якшуючі та обтяжуючі відповідальність дані, тощо.

Апелянт вважає, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, а тому відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності його вини повинні тлумачаться на його користь.

Просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Недоходюк І.В. не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 знаходиться в суді апеляційної інстанції тривалий час, протягом якого особа яка, притягається до адміністративної відповідальності та її захисник не заявлялись до суду, незважаючи на те, що справа призначалась до розгляду на 03.10.2022, 20.10.2022, 14.11.2023,02.12.2022, 23.12.2022, 13.01.2023, 03.02.2023.

Апеляційний суд вважає, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 та його захисника свідчить про те, що останні не бажають скористатися своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи та її захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що апелянт ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження за його апеляційною скаргою в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 переконаний у відсутності в матеріалах справи належних та достатніх доказів підтвердження його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Наголошує на порушенні порядку проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказує на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , порушення прав останнього, в тому числі права на захист.

Діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення (відсутність належних та достатніх доказів винуватості, порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та недоліки протоколу про адміністративне правопорушення), суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони необґрунтовані та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 204810 від 19 липня 2022 року, в якому зафіксовані подія і обставини справи, який складений уповноваженою на те особою відповідно до вимог КУпАП, за змістом якого, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи щодо нього в суді м. Івано-Франківськ. ОСОБА_1 надав письмове пояснення: «я ствережий», однак відмовився від підписання протоколу та отримання його копії. У відповідності до приписів закону, у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія (а.с. 1), оскільки останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 4, 5); даними тестуванням на алкоголь (роздруківки «Драгер»), результат огляду на стан сп`яніння згідно яких склав 1,77 проміле (а.с. 6); даними Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 липня 2022 року (а.с. 3); даними Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 липня 2022 року, згідно якого транспортний засіб ОСОБА_1 примусово переміщено на спец майданчик (а.с. 10); даними Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 липня 2022 року на час огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2); даними долучених до матеріалів справи відеозаписів (а.с. 12) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 1 роти БУПП в Івано-Франківській області старшим капітаном поліції Ковалюк Тетяною Ярославівною, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою (а.с. 1).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, що підтверджено оглянутими відеозаписами, долученими до матеріалів провадження (а.с. 12).

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки, оскільки огляд проводився із застосуванням відеофіксації.

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Суд констатує, що поліцейськими велась відеофіксація у відповідності до приписів закону, відеозаписи долучено до матеріалів провадження та оглянуто судом (а.с. 12). Крім того, з оглянутих відеозаписів вбачається, що події відбувались в присутності третіх осіб (працівників поліції, охоронців блокпосту, осіб в військовому обмундируванні).

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що він не давав пояснень, був позбавлений такої можливості, оскільки працівники поліції не відбирали в нього пояснень, оскільки такі доводи є неправдивими. Так, за даними оглянутого відеофайлу «clip-1» на запитання працівника поліції, чи буде ОСОБА_1 надавати пояснення, та пропозицію надати пояснення ОСОБА_1 надає добровільну згоду і у відповідній графі протоколу зазначає: «Я ствережий». Після письмового пояснення ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу. Таким чином, ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, скористався своїм правом надавати письмові пояснення на власний розсуд, написавши лише фразу з граматичними помилками («Я ствережий»), за змістом якої ствердив, що він тверезий.

Працівники поліції у ОСОБА_1 вилучили посвідчення водія НОМЕР_3 . Тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався, оскільки ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу, отримання його копії, розпорядившись своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд.

Апеляційний суд враховує, що, відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта з приводу неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 необґрунтовані, їм надано належну правову оцінку за результатом апеляційного дослідження, в ході якого апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист водія ОСОБА_1 особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не вважає себе суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу, що суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спеціальний водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Так, відповідно до матеріалів провадження, 18 липня 2022 року о 23год. 15 хв. транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено по вул. Галицька, 115 в м. Івано-Франківськ, а саме на блокпості в темну пору доби під час дії комендантської години, введеної у воєнний час. Згідно даних оглянутих відеозаписів (а.с. 12), саме водій ОСОБА_1 добровільно погодився продути Алкотестер «Драгер 6820» на місці зупинки транспортного засобу, однак не погодився з позитивним результатом освідування, що склав 1,77% (а.с. 6), відмовився підписати відповідну роздруківку та погодився пройти огляд у спеціалізованому медичному закладі, що засвідчив в апеляційній скарзі (ост. абз. а.с. 38). За результатом медичного огляду підтверджено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що поза розумним сумнівом саме водій ОСОБА_1 18 липня 2022 року о 23год. 15 хв. керував транспортним засобом «BMW 5», номерний знак НОМЕР_2 , та був зупинений по вул. Галицька, 115 в м. Івано-Франківськ.

Перевіряючи доводи апелянта, апеляційний суд вважає за належне перевірити обґрунтованість Висновку №535 Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.07.2022 (далі Висновок №535), згідно якого підтверджено перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2).

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний Висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, зокрема: щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Відповідно до вищевказаного Висновку №535, медичний огляд було проведено лікарем ОСОБА_2 18.07.2022 о 23 год. 50 хв. стосовно ОСОБА_1 , особу якого було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_3 , якого було направлено на огляд о 23 год 40 хв. та доставлено поліцейським взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Рожаковським В.О.

Обстежувана особа водій ОСОБА_1 від підпису Висновку №535 відмовився в присутності поліції, що засвідчено їх підписами.

Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний медичний Висновок № 535 щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують його проведення.

Крім того, зі змісту апеляційних доводів, ОСОБА_1 вважає, що оскільки свідки у судове засідання не з`явились, то непідтвердженим є те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння підтверджено медичним Висновком спеціалізованої установи, апеляційний суд вважає за належне наголосити, що відповідно до закону присутність свідків в медичному закладі при проходженні огляду на визначення алкогольного та наркотичного сп`яніння не передбачена законом і участь вказаних свідків повинна бути забезпечена тільки у разі проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу.

Апеляційний суд, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, приходить до переконання, що медичний Висновок №535 від 18.07.2022 щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам чинної Інструкції, приписам ст. 266 КупАП та є належним і допустимим доказом по справі.

Перевіряючи доводи апелянта з приводу порушень зі сторони працівників поліції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно даних матеріалів провадження, в тому числі і згідно оглянутих відеофайлів, перевірка працівниками поліції щодо стану сп`яніння ОСОБА_1 проводилась відповідно до приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції ні під час зупинки транспортного засобу (з іноземною реєстрацією) в темну пору доби під час комендантської години у військовий час, ні під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медзакладі, ні під час процедури його огляду за добровільною згодою, ні під час незгоди ОСОБА_1 з позитивним результатом освідування, ні під час складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення, ні під час відмови останнього від підпису протоколу та отримання його копії. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження дій, які на думку ОСОБА_1 були неправомірними, як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, а згодом доставили його в медзаклад для медичного огляду, за результатами якого підтверджено перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. Поліцейські правомірно та обґрунтовано склали протокол за результатами огляду та отриманих результатів.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, незгоди з результатом огляду та відмові від підпису протоколу, результатів огляду та від отримання копії протоколу. Зокрема, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 поводив себе агресивно, спілкувався з використанням нецензурної лексики та лайки, погрожував, на що отримував зауваження від працівників поліції.

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Інші доводи апелянта, не підтверджені належними та допустимими доказами, є голослівними, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, їм надано правову оцінку судами перехідних інстанцій.

З урахуванням наведеного, вищевказані доводи ОСОБА_1 з приводу того, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є голослівними, спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, в тому числі і даними оглянутих відеозаписів. Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, апеляційний суд вважає поза розумним сумнівом доведеним те, що саме водій ОСОБА_1 18 липня 2022 року о 23год. 15хв. по вул. Галицька, 115 в м. Івано-Франківськ керував транспортним засобом «BMW 5», номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено Висновком №535 від 18.07.2022 спеціалізованого медзакладу. Своїми діями ОСОБА_1 поза всяким розумним сумнівом порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у правильності висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв