Справа № 639/591/23
Провадження 3/639/410/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Кісь Д.П. розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, що надійшли з військової частини № НОМЕР_1 стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, солдата ВЧ НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії А1215 №04 від 04.02.2023, 03 лютого 2023 року о 17:00 солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у черговій відпустці за 2023 рік, несвоєчасно надав документи про проходження обстеження у медичному закладі м. Миколаєва та несвоєчасно прибув у розташування підрозділу до м. Харкова, чим недбало поставився до військової служби. Таким чином солдат ОСОБА_1 використав надані йому у медичному закладі м. Миколаєва медичні документи як підставу для продовження лікування за місцем проживання та несвоєчасного повернення з відпустки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення відповідно до яких, з 19 січня 2023 року по 30 січня 2023 року (включно) йому, як військовослужбовцю військової служби за контрактом на посаді такелажника відділення зберігання технічної батареї військова частина НОМЕР_1 надано частину, щорічної основної відпустки. Під час перебування у відпустці, у нього з`явилися симптоми, схожі на COVID-19, з метою аби своєчасно почати лікуватися, 27.01.2023, він звернувся до військового шпиталю у м. Миколаїв військової частини НОМЕР_3 та здав аналіз крові та сечі. Після цього лікарі йому сказали прибути 30.01.2023 для подальшого проходження обстеження. 30.01.2023 до військової частини НОМЕР_3 , він прибув з температурою 38,2 С та йому встановлено діагноз Фарингіт з наданням звільнення від служби строком на 14 днів, при цьому лікар сказав прибути до лікарні військової частини НОМЕР_3 01.02.2023. Коли він розумів свій діагноз 30.01.2023 в 13:30 хв. повідомив майора ОСОБА_2 (командира технічної батареї - мого безпосереднього начальника) через месенджер «WhatsApp», куди направив йому всі свої медичні документи. В той же час, майор ОСОБА_2 , 30.01.2023 року, після отримання довідок про непрацездатність - видалив їх з переписки електронного чату, та зателефонував йому зі словами погрозливою характеру, щодо негайного прибуття в розташування військового підрозділу. 31.01.2023 о 20:19 зазначені вище матеріали він надіслав заступнику з мпз технічної батареї в/ч НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 та т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_4 , о 20:32 хв.. 01.02.2023 його було направлено для здачі тесту на COVID-19, результат якого був негативний. Після цього його булооглянуто інфекціоністом військової частини НОМЕР_3 , де встановлено діагноз ГРЗ Фаринготрахеіт легкого ступеню. В подальшому незважаючи на погоне самопочуття, 03.02.2023 року він придбав квитки та направився до розташування військової частини НОМЕР_1 з АДРЕСА_2 до м. Харкова.

Враховуючи викладене, винуватим себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбалому ставленню військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду не вважав, так як я після отримання діагнозу відносно себе вжив всіх можливих заходів для повідомлення свого командування військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене провадження по справі відносно себе ОСОБА_1 просив закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя дійшов таких висновків.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому продовжений до 24 серпня 2022 року включно.

Відповідно до ст..ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст..128 Статуту , солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину. В самій фабулі адміністративного правопорушення, наведеній в протоколі, відсутні дані про період, у який ОСОБА_1 знаходився у відпустці, та коли він мав повернутися на службу. За змістом вказаної фабули 03.02.2023 ОСОБА_1 ще перебував у відпустці.

В протоколі також відсутнє посилання, до яких саме обов`язків військової служби недбало поставився ОСОБА_1 , яким нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України або іншими нормативно-правовими актами вони визначені.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому посилання ОСОБА_1 , в тому числі щодо звернення до військового шпиталю під час перебування у відпустці, виявленого у нього захворювання та звільнення на підставі цього від служби на 14 днів, а також вжиття ним заходів щодо повідомлення свого керівництва про вказані обставини підтверджуються наданими ОСОБА_1 копіями медичної документації та скріншотами переписок за допомогою мессенджера «WhatsApp».

За таких обставин суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 172-15 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.11, ч.2 ст.172-15, ст.ст. 23, 33, 245, 247 252, 280, 283-284, 288-289 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.П. Кісь