Справа № 469/708/22 Головуючий у першій інстанції Гапоненко Н.О.
Провадження № 33/812/97/23 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП,
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі особи, обвинуваченої у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та його захисника Мавродія А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Мавродія Анатолія Анастасійовича

на постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та на підставі статті 36 КУпАП на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн,

у с т а н о в и в :

Згідно з постановою суду, 11 жовтня 2022 року о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_1 в с. Комісарівка Миколаївського району Миколаївської області по вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 керував транспортним засобом «ИЖ-56», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. В порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Крім того, 22 жовтня 2022 року об 11 годині 44 хвилини в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив сварку відносно своєї тещі ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, виганяв з будинку, намагався вчинити бійку, таким чином спричинив домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єднані в одне провадження.

Постановою того ж суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та на підставі статті 36 КУпАП на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Мавродій А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП, зокрема, щодо наслідків дій ОСОБА_1 для психологічного стану тещі.

Вважає, що поза увагою суду залишено те, що доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення і відповідно відображені у постанові суду.

Апелянт вважає, що оскільки відповідно до статті 38 КУпАП сплив строк розгляду справи і ОСОБА_1 підтвердив у залі суду факт сварки з тещою, то відповідно в подальшому суд не дослідив у повному обсязі усі обставини даної справи та відмовився досліджувати інші докази, що мають важливе значення.

Захисник посилається на те, що поліцейські під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, фактично ухилилися від проведення безперервної зйомки та зняли той проміжок часу, який їм був вигідний. При цьому зробили зйомку всього лише декілька хвилин. А тому цей доказ не може бути оцінений та прийнятий судом як належний доказ, оскільки він не відображає відомостей про вчинення правопорушення.

Зазначає, що у судовому засіданні був встановлений факт про те, що було проведено освідування ОСОБА_1 , який не відмовлявся від нього, водночас ці докази відсутні в постанові, тобто показники алкоголю в крові не були зафіксовані і довести, що вони перевищували дозволений рівень, у зв`язку із відсутністю інших належних доказів неможливо. Водночас сам ОСОБА_1 вказував, що під час зупинки його на мотоциклі він не заперечував, що випив пляшку пива вчора (10.10.2022), а тому визначення інспектором щодо почервоніння обличчя (що не дивно після поїздки на мотоциклі восени) та запаху з рота (що є суб`єктивним сприйняттям індивідуально кожної людини), як головної ознаки для підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, є його суб`єктивним відчуттям та не підтверджується жодними доказами.

Захисник вказує, що поліцейський мав би відповідно до статті 251 КУпАП внести до протоколу показники вимірювання алкоголю в крові або хоча б зафіксувати їх показники на відеозйомці, а також засвідчити відмову від освідування за участю двох свідків.

Зазначає, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання про виклик та допит свідків, зазначених у протоколі та працівників поліції.

Поліцейські фактично зупинили водія без правових підстав встановлених законом.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 090423, який складений 11 жовтня 2022 року о 10 годині, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11 жовтня 2022 року о 09 годині 40 хвилин в с. Комісарівка, вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 керував належним ОСОБА_3 мотоциклом «ИЖ-56», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та від проходження в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

У протоколі по суті порушення ОСОБА_1 пояснив, що 11 жовтня 2022 року близько 09.30 години керував мотоциклом «ИЖ-56», номерний знак НОМЕР_1 , 10 жовтня 2022 року випив пляшку алкогольного пива.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений також відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, доданого до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ААБ № 090423.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з відеозапису, дослідженого апеляційним судом, ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом - мотоциклом. На запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_1 відповів, що вчора випив пляшку 0,5 л алкогольного пива. Поліцейський запропонував йому пройти медичне освідування на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер», на що ОСОБА_1 відмовився, та запропонував водію пройти медичне освідування в лікарні, на що він також відмовився.

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджуються з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Вказаний відеозапис зроблено працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі, щодо безперервності запису з моменту, коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначеним вище відеозаписом також спростовуються твердження, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису чітко видно, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад такого правопорушення є формальним.

Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що працівником поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема, до протоколу про адміністративне правопорушення не були внесені показники вимірювання алкоголю в крові та не зафіксовані на відеозаписі, не мають правового значення, оскільки для кваліфікації дій за вказаною нормою, достатньою є відмова водія від проходження такого огляду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції був проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» є необґрунтованими, оскільки відповідних доказів цьому матеріали справи не містять, у тому числі, таке не зафіксовано на відеозаписі, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення.

Більш того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що поліцейські фактично зупинили водія без правових підстав встановлених законом, а тому за таких дій поліції докази, зібрані у справі, є недопустимими.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення вимог пунктів 2.1 а, 2.3 г, 2.1 ґ ПДР та відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 168212, передбачене частиною 2 статті 126, частиною 5 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП (а.с.4).

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції розглянуто справу з порушенням його процесуальних прав, зокрема, судом не було викликано свідків, які були залучені поліцейськими під час складення протоколу, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Так, за частиною 1, 2 статті 266 КУпАП, в редакції чинній на час вчинення правопорушення, передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння зафіксована працівниками поліції за допомогою відеозапису, то проведення такого огляду у присутності свідків за умови застосування технічного засобу відеозапису, не вимагається.

Сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 090423 від 11 жовтня 2022 року (а.с.1); відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 7); постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 168212 від 11 жовтня 2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 11 жовтня 2022 року керував транспортним засобом «ИЖ-56», державний номерний знак НОМЕР_1 без відповідної категорії «А», в не застебнутому мотошоломі, а також без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.4), цілком узгоджуються між собою, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Отже, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 , порушивши вимоги пункту 2.5 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП апеляційний суд дійшов такого.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 461017 від 22 жовтня 2022 року, 22 жовтня 2022 року о 11 годині 14 хвилин за місцем мешкання АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 вчинив сварку відносно своєї тещі ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, виганяв з будинку, намагався вчинити бійку, чим міг завдати шкоди психічному або фізичному здоров`ю, таким чином спричинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП (а.с.18).

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 , адресованої відділенню поліції № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області, в якій вона просить прийняти міри до її зятя ОСОБА_1 , який о 10 годині 22 жовтня 2022 року ображав її нецензурною лайкою, виганяв з будинку та провокував на бійку (а.с.20).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , 22 жовтня 2022 року о 10 годині її зять ОСОБА_7 вживав алкогольні напої разом із її донькою. Потім безпідставно почав ображати її нецензурною лайкою, виганяв з будинку, намагався спровокувати бійку. Після чого вона зателефонувала до поліції (а.с.21).

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з диспозицією статті 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства - це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події адміністративного правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 14 статті 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 статті 1 цього Закону).

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана потерпілому) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Отже, для правильної кваліфікації дій особи за статтею 173-2 КУпАП у виді психологічного насильства необхідною умовою є встановлення не лише застосування кривдником образливих, зокрема, нецензурних слів до потерпілої особи, а установлення факту, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 461017 від 22 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинив сварку відносно своєї тещі ОСОБА_2 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, виганяв з будинку, намагався вчинити бійку, чим міг завдати шкоди психічному або фізичному здоров`ю.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно тещі ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному чи фізичному здоров`ю, тобто вчинення відносно неї домашнього насильства.

При цьому, сварка, з застосуванням нецензурної лайки, яка склалася між ОСОБА_1 та його тещею ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 22 жовтня 2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі та письмових пояснень потерпілої, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2022 року вбачається, що протокол був складений у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак, в матеріалах справи відсутні їхні пояснення по суті.

Від підпису у письмових поясненнях, оформлених працівником поліції по суті вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 відмовився (а.с.22).

Тобто єдиною підставою для складення протоколу відносно ОСОБА_1 була заява ОСОБА_2 , в якій вона звинувачувала свого зятя у вчиненні домашнього насильства під час побутового конфлікту, та її пояснення.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що під час сварки ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди їх психічному здоров`ю.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а лише перелічив докази його винуватості, не надавши їм належної оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді Березанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мавродія Анатолія Анастасійовича задовольнити частково.

Постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, - скасувати, а провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, а також стягнення 536,80 грн судового збору - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський