Справа № 127/39/23
Провадження № 33/801/151/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної Митної служби України на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України,

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України ОСОБА_1 закрито в зв`язку з вчиненням дій особою у стані крайньої необхідності.

Не погодившись із судовим рішенням, Вінницька митниця Державної Митної служби України, через свого представника Самсонюка Д.М. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду від 17.01.2023 та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України та накласти на нього стягнення згідно з санкцією цієї статті.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у зв`язку відсутністю в діях цієї особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України. Посилається на те, що ОСОБА_1 виїхавши 05.03.2022 з м. Ірпінь і перебуваючи в м. Яворів (де не велись бойові дії) по 12.04.2022 міг вчинити дії по повідомленню митних органів про неможливість вивезення в установлений законом термін транспортний засіб, оскільки у цей період часу його життю та здоров`ю нічого не загрожувало.

Апелянт посилається також на те, що сертифіката про настання форс-мажорних обставин, або інших документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, виданих компетентними органами для продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України гр-н Німеччини ОСОБА_1 не надав, так само як і не надано жодного доказу щодо фактичного місцезнаходження цього транспортного засобу - причепа.

В судовому засіданні представник Вінницької митниці Державної митної служби України Самсонюк Д.М. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній.

ОСОБА_1 , з допомогою перекладача Гювен Г.Д., суду пояснив, що на час початку Російської агресії в Україні, 24 лютого 2022 року він перебував з сім`єю у власному будинку в АДРЕСА_2 . Там же зберігався причеп, ввезений ним в режимі тимчасового ввезення до червня 2022 року. З початку воєнних дій і до 5 березня 2022 року він перебував в м. Ірпінь, а 05 березня 2022 року отримавши інформацію про ймовірну окупацію населеного пункту російськими військами, прийняв рішення евакуюватися. При цьому залишали будинок в спішному порядку, не беручи будь-яких речей з тим, щоб вивезти більше людей. Взявши найнеобхідніше і залишивши речі, зокрема, причеп вдома, виїхали до м. Яворова Львівської області, причому дорога зайняла біля 3 діб. Біля місяця перебував в м. Яворові в готелі, де різко погіршився стан здоров`я, і він був змушений поїхати в Німеччину на лікуванні. Під час перетину кордону в пункті пропуску «Краківець-Корчова» запитував працівників митниці як йому бути з причепом, який залишився в м. Ірпінь, на що отримав відповідь, що це не буде проблемою, так як в країні введено воєнний стан. Починаючи з 13-14 квітня 2022 року за місцем проживання стан його здоров`я погіршився настільки, що він був госпіталізований каретою швидкої і двічі прооперований. В зв`язку з проведеними оперативними втручаннями і подальшою тривалою реабілітацією, не міг приїхати в Україну. Лише у вересні 2022 року приїхав в м. Ірпінь, забрав причеп і мав намір вивезти його через найближчий пункт пропуску в м. Могилів-Подільський Вінницької області, де на нього склали відповідний протокол. Стверджує, що є законослухняним громадянином, і діяв в ситуації, що склалася, добросовісно і відповідно до вказівок працівників митниці.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Малик О.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що по справі доведено перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, а тому суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши представника Вінницької митниці ДМС України, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил від 01.10.2022 за № 0471/401000/22 01 жовтня 2022 року о 17 год 44 хв в зону митного контролю пункту пропуску «Могилів-Подільський - Отач» відділу митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Дністер» Вінницької митниці з метою перетину митного кордону, в напрямку «виїзд з України» прибув легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz GLK300» реєстраційний номер Німеччини НОМЕР_1 » з причепом реєстраційний номер Німеччини НОМЕР_2 , що слідував в Молдову.

Під час проведення митного контролю та перевірки становлено, що громадянин Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 13.06.2021 через пункт пропуску «Краківець-Корчова» відділів митного оформлення № 1-4 митного поста «Яворів» Львівської митниці ввіз на митну територію України причіп, реєстраційний номер Німеччини НОМЕР_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування. Станом на 01.10.2022 інформація щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі території України або поміщення його в іншій митний режим відсутня.

Таким чином, враховуючи вимоги Митного Кодексу України та Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», гр-н Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) в порушення вимог ч. 1 ст. 380, ч. 6 ст. 380 МК України перевищив строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу - причіп, реєстраційний номер Німеччини НОМЕР_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , більше ніж на 30 діб.

Згідно частини 1 статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до вимог статті 280 КпАП України та статті 489 Митного кодексу України - посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння, як конкретне адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, не є порушенням митних правил дія, яка хоч і визнається Митним Кодексом як така, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам людини, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за існуючих обставин не могла бути усунута іншими засобами та якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи гр-н Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на час оголошення в Україні воєнного стану - 24 лютого 2022 року проживав за місцем своєї реєстрації - у м. Ірпінь Бучанського району Київської області, там же, відповідно, знаходилось і його майно, зокрема, тимчасово ввезений на територію України причеп.

Довідкою № 2024/02.0-7.1, виданою 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, підтверджено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними.

Строк вчинення покладених МК України на ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) обов`язків (до 13.06.2022), охоплював період вищевказаних обставин.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 12.04.2022 виїхав за межі території України - до Німеччини і з 17.04.2022 перебував на лікуванні у клініці.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції оцінюючи доводи сторін та докази по даній справі, які були досліджені в їх сукупності, дійшов до правильного висновку, про закриття провадження у справі з тих підстав, що дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) були вчинені ним в стані крайньої необхідності.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Посилання апелянта на те, що для виконання вимог митного законодавства ОСОБА_1 було достатньо повідомити митний орган про неможливість вивезти причеп за межі митної території України в будь-якій формі, апеляційний суд відхиляє, так як з початком російської агресії в Україні ОСОБА_1 опинився в зоні бойових дій і був змушений евакуюватися через реальну загрозу власному життю. В подальшому в зв`язку з погіршенням стану здоров`я він підставно віддав перевагу лікуванню над виконанням формальностей, пов`язаних з вивезенням причепу закордон.

Апеляційний суд виходить із того, що ОСОБА_1 дійсно перебував в стані крайньої необхідності, коли для відвернення небезпеки і шкоди, що загрожувала йому і його сім`ї, а в подальшому - його здоров`ю, вживав заходів до усунення такої шкоди і небезпеки, а не виконував обов`язок з вивезення за межі України причепа.

Відтак постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 294 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 247, 294 КпАП, 467 МК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної Митної служби України залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник