Справа № 347/679/22
Провадження № 33/4808/6/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто 496 гривень 20 копійок судового збору, -

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2022 о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 в с. Текуча по вул. Центральній Косівського району керував мотоциклом «Вайпер» 250L, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. 2.9а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою, ухваленою без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального закону, а отже такою, що підлягає скасуванню.

Зі слів апелянта, в протоколі про адміністративне правопорушення вказані свідки, які не були присутні під час складання протоколу. На прохання ОСОБА_1 суд не викликав та не допитав свідків в судовому засіданні для дачі пояснень та з`ясування фактичних обставин справи. Натомість суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, які були присутні під час даної події, та не зазначив про це в оскаржуваній постанові.

Апелянт звертає увагу на те, що 13.09.2020 близько 16:00 год. ОСОБА_1 приїхав з своїми знайомими в центр с. Пістинь до магазину «Експрес» та почали обідати. Через деякий час ОСОБА_1 покликали знайомі та сказали, що його хочуть бачити працівники поліції. Працівники поліції почали вимагати підтверджуючі документи та водійське посвідчення ОСОБА_1 , повідомивши, що останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечив керування транспортним засобом, однак працівники поліції вимагали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився.

На думку апелянта, згідно відеозапису з нагрудної відеокамери ніде не видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушив ПДР.

Зазначає, що аналіз обставин даної справи та наявних в ній доказів свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, а також й про відсутність в діях останнього вини, як обов`язкової ознаки будь-якого складу правопорушення, що буде доведено під час апеляційного провадження належними засобами доказування.

З огляду на мотиви апеляційної скарги, просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Так, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 знаходиться в суді апеляційної інстанції з 04.10.2022 року, справа неодноразово призначалась до розгляду на 24.10.2022 року, 18.11.2022 року, 12.12.2022 року, 10.01.2022 року, розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою в судове засідання апелянта, який повідомлявся в установленому законом порядку про розгляд його апеляційної скарги. Таким чином, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він фактично відмовляється від свого права брати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 переконаний у відсутності в матеріалах справи належних та достатніх доказів підтвердження його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом. Вказує на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки свідки, зазначені в протоколі, не були присутні під час складання протоколу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неналежно дослідив наявні в матеріалах справи докази, не з`ясував фактичні обставини справи та дійшов необґрунтованих висновків з приводу його винуватості. Апеляційний суд вважає за належне перевірити такі доводи апелянта.

Справу розглянуто за відсутності апелянта.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст. 268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено 28.04.2022 в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка, скориставшись своїм правом, відмовилась від підпису протоколу (а.с. 1), матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Косівського районного суду 29.04.2022 (а.с. 10 протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями) з подальшим призначенням справи до розгляду на 02.06.2022 (а.с. 11), 23.06.2022 (а.с. 13), 21.06.2022 (а.с. 14) та на 13.09.2022 (а.с. 17), про що ОСОБА_1 було повідомлено у встановленому законом порядку, що підтверджується його розписками в отриманні судових повісток та заявами про відкладення розгляду справи (а.с. 13, 14, 15-16, 18).

Про судове засідання, призначене на 13.09.2022 ОСОБА_1 було відомо, про що свідчить наявне в матеріалах провадження рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18). Однак, скориставшись своїми процесуальними правами та розпорядившись своїми процесуальними обов`язками на власний розсуд, в судове засідання 13.09.2022 ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд першої інстанції не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду суду не заявляв.

Судом першої інстанції ухвалено оскаржувану постанову щодо ОСОБА_1 за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 20).

На переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 поза розумним сумнівом був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності, про розгляд справи щодо нього судом, про призначення наступного судового засідання на 13.09.2022, однак скористався своїми правами та розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

З урахуванням наведеного та приписів ст. 268 КУпАП, яка не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що обрана процесуальна поведінка особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, яка була достовірно поінформована про розгляд справи щодо неї судом, давала обґрунтовані підстави для висновку суду першої інстанції про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд (не з`явився в судове засідання, не заявив клопотання про відкладення розгляду справи, не надавав письмових пояснень щодо фактичних обставин справи, та ін..).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати гарантовані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції свідчать про його свідому відмову від свого права на участь у судовому засіданні, що і дозволило суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були відновлені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо участі у судовому засіданні та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу «resjudicata», тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи ( «Науменко проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення (відсутність належних та достатніх доказів винуватості, доказів керування транспортним засобом та недоліки протоколу про адміністративне правопорушення), суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

На думку апеляційного суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031354 від 28.04.2022, в якому зафіксовані подія і обставини справи, який складений уповноваженою на те особою відповідно до вимог КУпАП, за змістом якого, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи щодо нього в Косівському районному суді, що засвідчено підписами двох свідків. ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, підписання протоколу та отримання його копії відмовився (а.с. 1); даними Результату аналізу №37 від 28.04.2022 Косівської центральної районної лікарні, проведеного з допомогою приладу «Алкофор 307», що склав 1,07 % (проміле), згідно якого підтверджено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 28.04.2022, в якому зафіксовано позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з допомогою приладу «Алкофор 307», що склав 1,07 % (а.с. 3); даними оглянутих відеоматеріалів, згідно яких ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом (мотоциклом), вживання алкогольних напоїв (пива) та вчинення ДТП (а.с. 8); іншими даними в їх сукупності, які узгоджуються між собою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Косівського РВП ГУНП старшим сержантом поліції Яремусь В.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та свідками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 1).

Показання свідків, указаних у протоколі не враховані судом першої інстанції та апеляційним судом при ухваленні судового рішення у справі з огляду на те, що їх не було допитано безпосередньо в судовому засіданні.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Косівському районному суді.

ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, підпису та отримання копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Апеляційний суд враховує, що, відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доводи апелянта з приводу неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист ОСОБА_1 як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, долучені до матеріалів провадження (а.с. 8).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не вважає себе суб`єктом правопорушення, оскільки стверджує, що не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання апелянта на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що останні були допитані в якості свідків та надавали усні або письмові пояснення.

В матеріалах справи взагалі відсутні об`єктивні дані, які дозволяють встановити реальне існування вищевказаних осіб, їх місце проживання та свідчать про те, що останні можуть надати пояснення, якімають істотне значення для розгляду справи. Указані особи відсутні на оглянутих записах відеофайлів, про них не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, в рапорті працівників поліції. Підстав вважати, що указані апелянтом особи були свідками події, що мала місце 28.04.2022 у апеляційного суду немає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів провадження (згідно даних оглянутих відеозаписів) ОСОБА_1 , перебуваючи в медичному закладі в зв`язку з отриманими травмами, отримуючи медичну допомогу, особисто добровільно під час спілкування з працівниками поліції в присутності медичного персоналу ствердив факт вживання алкоголю («випив пива»), керування транспортним засобом (вказує, яким саме мотоциклом керував) та причетності до вчинення ДТП. З оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що керуючи мотоциклом, вживаючи пиво, потрапив в ДТП, однак вважав, що ДТП трапилась не через вживання ним пива, а через те, що «мотоциклом кинуло».

За даними відеозаписів (а.с. 8), які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом, але вважав, що ДТП настало з інших, не залежних від вживання алкогольних напоїв (пива), причин. Апеляційний суд вважає, що на відеофайлі зафіксовано однозначне визнання ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом.

Крім того, згідно даних ЄО №1800 від 28.04.2022 01:16:20 (введено 28.04.2022 01:16) (а.с. 7), 28.04.2022 о 01:16 год до чергової частини Косівського РВП ГУНП поступило повідомлення по телефону від чергового лікаря Косівської ЦРЛ про те, що до них за медичною допомогою звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. с. Текуча Косівського району, із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. Т/у (тілесні ушкодження) отримав внаслідок падіння з мотоцикла.

З урахуванням наведеного, враховуючи зафіксовані відеозаписом ствердні відповіді ОСОБА_1 про вживання пива, керування мотоциклом та потрапляння в ДТП у сукупності з іншими доказами по справі, апеляційний суд вважає, доведеним факт керування ОСОБА_1 мотоциклом «Вайпер» 250L, д.н.з. НОМЕР_2 27.04.2022 о 22 год. 00 хв. в с. Текуча по вул. Центральній Косівського район.

За змістом ч. 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за №1413/27858, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Матеріалами провадження підтверджено, що ОСОБА_1 , 27.04.2022 керуючи мотоциклом, вчинив ДТП, в результаті якої травмувався, був доставлений до Косівської ЦРЛ для отримання невідкладної медичної допомоги.

З урахуванням приписів Інструкції, в зв`язку з отриманням водієм травм внаслідок ДТП, працівники лікарні правомірно сповістили про поступлення ОСОБА_1 до лікарні та провели фаховий огляд у відповідності до нормативно-правових приписів огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

За результатом огляду, проведеного за допомогою приладу «Алкофор-307», водій ОСОБА_1 28.04.2022 о 01:05 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат аналізу склав 1,07 % (проміле) (а.с. 2). Даних, які б свідчили про незаконність проведеного огляду, його неналежність, а відтак про недопустимість як доказу довідки за результатами медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи немає.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників медзакладу та працівників поліції як під час процедури його огляду, так і під час складання протоколу щодо ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , отримавши особисте підтвердження останнього щодо факту вживання ним алкоголю (пива), факту керування мотоциклом та факту ДТП діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак правомірно склали протокол за результатами проведеного в Косівській ЦРЛ огляду на стан алкогольного сп`яніння та отриманого позитивного результату освідування.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, в письмовому та електронному рапортах, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медзакладі та відмові від підпису протоколу, результатів огляду та від отримання копії протоколу.

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення (28.04.2022 стверджував, що ДТП сталось не з причин вживання ним пива, а з незалежних від нього обставин - «мотоциклом кинуло», натомість, в доводах апеляційної скарги стверджує, що не керував транспортним засобом) та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вищевказані відеозаписи є належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, що дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, доводи ОСОБА_1 з приводу того, що він не керував транспортним засобом, є голослівними, спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, в тому числі і даними оглянутих відеозаписів.

Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Повний текст постанови буде проголошено 03 лютого 2023 року об 11 год. 30 хв. в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв