МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 486/1243/22 Головуючий у місцевому судді Волкова О.І.
Провадження № 33/812/64/23 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року Миколаївський апеляційний суд у складі: головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю: секретаря - Ковальського Є.В.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Южноукраїнского міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої керівником ПК

«Енергетик» ПАЕС, проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення,-

ВС Т А Н О В И В:

Постановою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 088576 від 18 жовтня 2022 року, водій ОСОБА_1 18 жовтня 2022 року о 17 годині 00 хвилин в м. Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, рухалась на автомобілі «Scoda Scala», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Соборності, перед початком руху не перевірила гальмівну систему. У результаті цього при зупинці гальма не спрацювали, так як водій мала намір зупинитися біля ПК «Енергетик», а автомобіль продовжив рух, в подальшому виїхавши на пішохідну доріжку. Водій спрямувала автомобіль в перешкоду «дерево» для примусової зупинки. У результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 незначні тілесні ушкодження.

Вказаною постановою суду провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 1 ст. 38 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила скасувати постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року та прийняти нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду про те, що суд неодноразово призначав справу до розгляду та вживав заходів щодо виклику в судове засідання її та працівника поліції Шевченка Д.С., а у зв`язку з тим що строк притягнення до відповідальності сплив, то суд вважає за доцільне закрити провадження у справі без визначення винуватості ОСОБА_1 з урахуванням принципу безпосередності.

Вказана інформація не відповідає дійсності, так як дана справа судом до розгляду була призначена тільки двічі. На перше призначене судове засідання вона фізично не могла з`явитись, оскільки отримала судову повістку пізніше, ніж було проведено судове засідання, а тому, не була вчасно повідомлена про дату та час розгляду справи.

У даному випадку було порушено вимоги ст. 277-2 КУпАП, якою передбачено, що повістка, у якій зазначаються дата і місце розгляду справи, вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніше, ніж за 3 доби до дня розгляду.

На друге судове засідання вона з`явилась та надала суду пояснення. Проте, її пояснення невірно трактовані судом та не враховані при винесенні постанови про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що вона звертала увагу суду першої інстанції на те, що поліцейським ОСОБА_2 невірно вказано обставини правопорушення при складенні протоколу, оскільки у той момент вона виїжджала з місця роботи, а саме біля ПК «Енергетик» та в момент руху під її автомобіль кинулась собака, а за нею маленька дівчинка. Для того щоб уникнути наїзду на дитину, вона швидко вивернула кермо і автомобіль викинуло на пішохідну доріжку та почало кидати, у зв`язку з чим вона просто не могла дотягнутись до педалі гальмівної системи, а тому була вимушена спрямувати автомобіль в перешкоду «дерево» для примусової зупинки. Гальмівна система автомобіля в момент руху була справна, просто вона не змогла нею скористатись через те, що автомобіль підкидало через перешкоди.

Крім того, після даної події її забрала швидка через те, що вона мала численні тілесні ушкодження та дуже високий тиск. Проте, незважаючи на її стан, вона надала пояснення поліцейському ОСОБА_2 у лікарні. Але з невідомих причин поліцейський невірно описав обставини ДТП у протоколі про адміністративне правопорушення. Через високий тиск вона не змогла перевірити правильність складення протоколу та підписала його, а надана поліцейським Шевченко Д.С. копія протоколу про адміністративне правопорушення виявилась такою, яку неможливо прочитати.

Також вказує, що у вищезазначеній постанові суд не встановив наявності або відсутності вини особи, відносно якої складено адміністративний протокол. В постанові суду питання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, залишилось не вирішеним, суд передчасно дійшов висновку про можливість закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню.

Крім того, для неї, як особи, яка не визнає своєї вини у даному ДТП, відсутня можливість щодо подальшого звернення до страхової компанії з метою отримання відшкодування завданої шкоди, оскільки її вина не доведена та не спростована в судовому порядку.

Вказує, що закриття провадження у справі за пунктом 7 частини 1 статті 247КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, відсутня можливість закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення саме за пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 КУпАП).

Відповідно положення статті 124 КУпАП, відповідальність за статтею 124 КУпАП настає в тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху було спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Однак, у даному випадку жодних пошкоджень крім неї та її автомобіля ніхто не отримав, а навпаки нею були здійснені заходи для уникнення ДТП.

Вважає, що її вина не доводиться протоколом про адміністративне правопорушення та доказами, що надані до нього, а тому справа підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 КУпАП).

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не дотримався норм процесуального законодавства при винесенні постанови суду від 20 січня 2023 року, а тому постанова підлягає скасуванню.

Вислухавши пояснення особи, відносно якої провадження закрито, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, співставивши їх із викладеними доводами апеляції, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Проте, як слідує з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався, та дійшов хибного висновку про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Отже, не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суд порушив вказанні вище норми закону та фактично не здійснив правосуддя.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності певних умов, а саме: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушення - з дня його виявлення).

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, відсутня можливість закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Отже, хоча суд першої інстанції і правильно з`ясував факт спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ст. 38 КУпАП, однак встановлення такої обставини, чи винна особа у скоєнні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ст. 247 КУпАП. Також, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду, що судом також не було здійснено, оскільки суд лише послався на протокол про адміністративне правопорушення, де викладені обставини його вчинення.

Зі змісту норм ст. ст. 38, 247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).

При цьому, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності.

З огляду на це поєднання закриття справи на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням.

Матеріалами справи підтверджено, що приймаючи рішення про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обставини доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, всупереч зазначеним вимогам, не з`ясував.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції всупереч ст. 280 КУпАП не встановив наявності або відсутності вини особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, та передчасно дійшов висновку про можливість закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, а тому постанова судді підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, ст. 124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР України.

Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні читко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.

Згідно п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Отже, відповідно до зазначеної норми права та вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення у справі є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху (ст.254 і 255 КУпАП), тому не тільки займає ключове положення серед інших джерел (доказів), але і є обов`язковим процесуальним документом, в якому викладена перш за все об`єктивна сторона правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 088576 від 18 жовтня 2022 року, 18 жовтня 2022 року о 17 годині 00 хвилин в м. Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, по проспекту Соборності, водій ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не перевірила гальмівну систему. У результаті цього при зупинці гальма не спрацювали, так як водій мала намір зупинитися біля ПК «Енергетик», а автомобіль продовжив рух, в подальшому виїхавши на пішохідну доріжку, водій спрямувала автомобіль в перешкоду «дерево» для примусової зупинки. У результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 незначні тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3 а, б, 10.1, 31.1.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Отже, згідно з вказаним протоколом водію ОСОБА_1 інкримінується порушення нею вимог п. 2.3 а, б, 10.1, 31.1.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно п.2.3(а) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Відповідно до п. 2.3(б) ПДР України водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.1 ПДР України, порушення якого також інкримінується ОСОБА_1 , передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пункт 31.1.1 взагалі відсутній в Правилах дорожнього руху України, а п. 3.1 ПДР передбачає, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення та зазначених пунктів ПДР України, свідчить про те, що в фабулі, викладеній в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено конкретних дій водія щодо порушень Правил дорожнього руху України, передбачених п. п.2.3(б) та 10.1 та їх суспільно небезпечних наслідків, а також причинно-наслідковий зв`язок між цими діянням та наслідками.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , є не конкретизованими щодо механізму дорожньо - транспортної пригоди, спричиненої не виконанням останньою саме п. п.2.3(б) та 10.1 ПДР України та їх суспільно небезпечних наслідків, а також причинно-наслідкового зв`язку між цими діянням та наслідками, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення.

Що стосується порушення ОСОБА_1 п.2.3(а) та п. 31.1.1 ПДР України, які також їй інкримінуються слід зазначити наступне.

Як уже зазначалося, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 088576 від 18 жовтня 2022 року, зазначено, водій ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі «Scoda Scala» з реєстраційним номером НОМЕР_1 по проспекту Соборності, перед початком руху не перевірила гальмівну систему. У результаті цього при зупинці гальма не спрацювали, так як водій мала намір зупинитися біля ПК «Енергетик», а автомобіль продовжив рух, в подальшому виїхавши на пішохідну доріжку, водій спрямувала автомобіль в перешкоду «дерево» для примусової зупинки. У результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 незначні тілесні ушкодження, чим порушила вимоги п. п.2.3(а) та 31.1.1 ПДР України.

Як уже зазначалося, пункт 2.3(а) ПДР України передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Пункт 31.1.1 взагалі відсутній в Правилах дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом скористалася та після дорожньо-транспортної пригоди надала письмові пояснення по суті порушення, а саме: що вона 18 жовтня 2022 року близько 17:00 год. знаходилась за кермом свого автомобіля «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 біля будинку культури паралельно проспекту Соборності, коли почала рухатись праворуч помітила, що по пішохідній доріжці рухалась дитина, та щоб уникнути зіткнення з людьми вона вирішила зупинити свій автомобіль об дерево, тому що в неї відмовили гальма та вона розгубилась. Більше по даному факту їй додати нічого.

Відповідно до рапорту старшого інспектора чергової частини відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Черних О.В., 18 жовтня 2022 року о 17.08 год. надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 18.10.2022 о 17.03 год. за адресою: м. Южноукраїнськ, проспект Соборності, будинок 2, заявник повідомив, що навпроти кафе «Дакі» по пр. Соборності сталося ДТП. Прибувши за вказаною адресою, було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 на автомобілі «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед початком руху не перевірила гальмівну систему та при зупинці гальма не спрацювали і автомобіль продовжив рух по пішохідній доріжці, та водій спрямував авто в перешкоду «дерево» для примусової зупинки, в результаті чого трапилось ДТП, автомобіль отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження. Було складено всі відповідні матеріали та відібрано письмове пояснення від водія, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Отже, зазначений рапорт складений працівником поліції зі слів самої ОСОБА_1

Відповідно до схеми ДТП, на ній відображено місце розташування автомобіля «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напрямок руху транспортного засобу, місце зіткнення з деревом, що відповідає протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4). Зазначено в схемі також про те, що внаслідок ДТП автомобіль зазнав пошкоджень, а саме розбито передній пластиковий бампер, пластикова декоративна решітка, права фара, деформований передній капот, переднє праве крило, переднє праве колесо (а.с. 4 зв.).

На фотознімках, які знаходяться в матеріалах справи, також зафіксовано розміщення транспортного засобу після ДТП та його пошкодження.

Отже матеріалами справи зафіксовані суспільно небезпечні наслідки ДТП.

Проте, достатньої кількості належних та допустимих доказів того, що зазначені наслідки сталися саме через те, що ОСОБА_1 перед початком руху не перевірила гальмівну систему та при зупинці гальма не спрацювали і автомобіль продовжив рух по пішохідній доріжці, тому водій спрямував авто в перешкоду «дерево» для примусової зупинки, в результаті чого трапилось ДТП і автомобіль отримав механічні пошкодження, матеріали справи не містять.

Як убачається з матеріалів справи, такі висновки працівників поліції ґрунтуються на поясненнях водія ОСОБА_1 , рапорту поліцейського, складеного з її слів, а також протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та схеми ДТП.

Проте, під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечувала факт того, що гальмівна система в момент руху автомобіля була несправна, а наполягала на тому, що вона просто не змогла нею скористатися через те, що автомобіль підкидало через перешкоди, а саме високий бордюр, на який вона наїхала, змінивши напрямок руху автомобіля, щоб уникнути наїзду на дівчинку, та яму, яка знаходилася за бордюром. Крім того, в цей день вона приїхала на роботу в м. Южноукраїнськ з смт. Костянтинівка і якби гальма були несправні вона б це помітила, так як на дорозі їй не раз доводилося їх застосовувати. Допускає, що намагаючись загальмувати, вона, розгубившись, могла, надавити на педаль газу і тому автомобіль прискорився в русі. Також ОСОБА_1 пояснила, що в письмових поясненнях, поліцейський неправильно та неточно відобразив її пояснення, а вона через хворобливий стан відразу після ДТП підписала їх, схему ДТП та протокол про адміністративне правопорушення не читаючи. При цьому стверджувала, що пояснювала поліцейському, що не змогла загальмувати, а поліцейський написав, що гальма були несправні, копія протоколу взагалі нечитабельна.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє правоохоронні органи та суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності.

Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

У даній справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом не було призначено автотехнічне дослідження для вирішення питання щодо технічного стану гальмівної системи автомобіля «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Інших належних та допустимих доказів несправності гальмівної системи в момент руху автомобіля, як-то висновок експертизи, тощо, матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді даний факт категорично заперечує.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

Проте, із наданої під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 копії висновку експерта ТОВ «СОС Сервіс Україна» ОСОБА_3 № 16/23 від 30.01.2023 року на момент ДТП система робочого гальма автомобіля «Scoda Scala», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у працездатному стані. При цьому висновок містить ствердження, що проведене дослідження технічного стану гальмівної системи автомобіля дозволяє зробити висновок про те, що гальмівна система знаходиться у працездатному технічному стані, отже наявний технічний стан гальмівної системи до ДТП знаходився у функціональному стані і відповідав вимогам п. 31.4.1а),в) ПДР з технічної точки зору. З технічної точки зору гальмівна система автомобіля, яка відповідає за безпеку руху, до ДТП знаходилася у працездатному стані і не могла впливати на змінення напрямку прямолінійного руху (втрату курсової стійкості) при застосуванні водієм екстреного гальмування та погіршувати керованість.

ОСОБА_1 стверджує, що після ДТП вона самостійно автомобіль не ремонтувала.

Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 п.2.3(а) ПРД України, а п. 31.1.1 ПДР, про порушення якого також зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення Правила дорожнього руху взагалі не містять.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, висновки правоохоронного органу про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З огляду на конкретні зазначені вище обставини у справі закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП є незаконним, а тому постанова судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 61, 62 Конституції України, ст. ст. 280, 283, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрити, в зв`язку з відсутністю в діях останньої, складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова