КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 33/824/212/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року під головуванням судді Бондаренко Г.В.., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що 04.08.2022 о 10 год. 00 хв. по Столичному шоссе та заїзду на Південний міст, керував автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів. Огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, за результатами огляду ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (стимулятори - амфетамін, канабіоїди - марихуана).

З урахуванням зазначеного правопорушення до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

Не погодившись з указаною постановою, 07 грудня 2022 року адвокат Харченко С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не повне з`ясування фактичних обставин у справі та не належно оцінив наявні в матеріалах справи докази та обставини, підійшов формально до вивчення обставин справи, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху.

Вказує, що матеріали справи не містять пояснень свідків та/або відео, що підтверджують факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є незрозумілим, а саме: не зрозуміла суть обвинувачення, в протоколі не міститься інформація про долучення доказів які б підтверджували, що ОСОБА_1 знаходився в стані наркотичного сп`яніння на момент складання протоколу.

Крім того, працівниками поліції під час складання протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, а також правові наслідки складання даного протоколу, суть обвинувачення.

Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним.

У судовому засіданні адвокат Харченко С.В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу з підстав наведених в ній.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вислухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та заперечення адвоката Харченка С.В. на постанову суду, які тотожні доводам наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час слухання справи, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 218618 від 04.08.2022 року, яким встановлено, що 04.08.2022 о 10 год. 00 хв. в м. Києві по Столичному шосе заїзд на Південний міст водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушена координація рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку зі згоди водія у лікаря нарколога в КНП Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», результат перебуває у стані наркотичного сп`яніння (стимулятори, амфетамін, канабіноїди - марихуана), чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився, з протоколом про адміністративне правопорушення ознайомився та власноручно його підписав. Будь яких заперечень, незгоди чи зауважень і клопотань не виявив (а. с. 1).

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пунктом 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, а саме глави І п. 6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно висновку лікаря нарколога щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими в нього ознак наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушена координація рухів. Результат огляду результат перебуває у стані наркотичного сп`яніння (стимулятори, амфетамін, канабіноїди - марихуана) (а. с. 2).

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції 476474 (а. с. 3).

Дані відеозаписи ретельно було перевірено судом першої інстанції і обґрунтовано покладено в основу прийнятого рішення, як належний та допустимий доказ.

Отже, зазначені вище документи підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них, останнім, надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, як про те твердить апелянт, не були предметом окремого оскарження в суді.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості в суду немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року "Романаускас проти Литви" судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зокрема і зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

У своїй апеляційній скарзі, апелянти твердять про те, що відео є неповним, але це твердження не знаходить підтвердження і спростовується відео з бодікамер працівників поліції 476474 .

Також апелянтом зазначається, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння.

Однак, згідно відео з бодікамер працівників поліції огляд ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог інструкції, який не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" (O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom), заяви № 15809/02 і N 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі".

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта є такими, що не ґрунтуються на спеціальному законі, а тому не знаходить підстав для скасування постанови районного суду та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , як про те апелюють захист та правопорушник.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар