Справа № 462/6995/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2023 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., з участю потерпілої ОСОБА_1 , її представника адвоката Станько І.Я., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, які надійшли від Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 16.11.2022 року близько 13.00 год. за місцем праці його колишньої дружини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де вона здійснює підприємницьку діяльність, надаючи послуги з манікюру, вчинив відносно останньої домашнє насильство у формі психологічного насильства, а саме: словесно ображав, в тому числі висловлювався на адресу потерпілої нецензурно, принижував ОСОБА_1 в присутності їхніх малолітніх дітей 2012 та 2015 рр. народження, та її клієнтів, чинив моральний та психологічний тиск, спрямований на обмеження волевиявлення потерпілої, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку та спричинило емоційну невпевненість, про що відносно ОСОБА_2 16.11.2022 року складено протокол серії ВАВ №138610 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У суді ОСОБА_2 своєї винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнав, категорично заперечивши обвинувачення у вчиненні ним домашнього насильства. Пояснив, що мав вихідний день та захотів побачитись з дітьми поза визначеним графіком побачень. Подзвонив колишній дружині ОСОБА_1 , однак вона на телефонні дзвінки не відповідала. Після чого вирішив прийти на її роботу та на місці домовитись з щодо проведення часу з дітьми в цей день, але колишня дружина категорично відмовила йому в проханні та почала погрожувати написанням заявою в поліцію, що пізніше і було зроблено. Крім цього, ОСОБА_2 надав суду заперечення, в яких зазначив, що наслідки, які зазнала ОСОБА_1 від сварки, а саме не надала послуги двом клієнтам та втратила кошти, містять майновий характер та не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також просить суд звернути увагу на те, що інцидент, описаний в протоколі про адміністративне правопорушення, відбувся не за адресою проживання потерпілої, а в манікюрному салоні, де вона працює, тому це не підпадає під ознаки обвинувачення у домашньому психологічному насильстві.

Потерпіла ОСОБА_1 в суді пояснила, що 16.11.2022 року її колишній чоловік ОСОБА_2 прийшов без попередження до неї на роботу за адресою: АДРЕСА_2 з вимогою терміново надати йому дітей. Оскільки для батька дітей встановлені спеціальні години побачень з 12.00 год. до 20.00 год. почергово субота та неділя, тому вона відмовила, на що ОСОБА_2 відреагував агресивно та почав її ображати, нецензурно лаятися в присутності їхніх дітей та її клієнтів, на її прохання вийти з кабінету ніяк не реагував. Після чого вийшов з кабінету, забравши запасний ключ від такого. Через деякий час близько 13.00 год. повернувся та відчинивши кабінет ключем, знову почав з`ясовувати відносини та нецензурно лаятися. На її прохання, прохання старшої дитини, клієнтки ОСОБА_3 , сусідів з поверху, а також начальника охорони не реагував. В результаті таких дій вона не надала послуги двом клієнтам, втратила за це кошти та зазнала психологічного тиску, а також хвилювалася, що тиску зазнають і діти. Зауважила, що моральний тиск і умови психологічної напруги щодо питання його спілкування з дітьми колишній чоловік створює постійно, хоча питання часу побачень із дітьми, які проживають з нею, ще у вересні 2022 року врегульоване органом опіки і піклування, систематичні переслідування для з`ясування відносин зі сторони ОСОБА_2 її гнітять, психологічно виснажують, а вчинення ним таких дій і за місцем її праці в присутності клієнтів, що відбувається систематично, породжує додаткові емоційні хвилювання, через що вона не може почуватись впевнено і комфортно як в побуті, так і на роботі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Станько І.Я. подала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та положень Конвенції Ради Європи щодо запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, яка є частиною національного законодавства, оскільки ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу із цими явищами» від 20.06.2022 року, вчинення суспільно протиправного діяння визначеного диспозицією ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 та складення правоохоронними органами матеріалів не залежить від вчинення дій за місцем проживання потерпілої чи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та за умови перебування у статусі подружжя. Крім того, звертає увагу суду на те, що образи та вживання нецензурної лайки щодо своєї колишньої дружини у присутності свідка ОСОБА_3 , її дитини та дітей колишнього подружжя щодо термінового надання на 1 годину дітей поза встановленим графіком побачень (визначеним органом опіки та піклування), перебування по місцю роботи колишньої дружини тривалий час з 13 год до 16.30 год. та відмови виконати її прохання покинути приміщення, вказують на вчинення морального та психологічного тиску, що є частиною психологічного домашнього насильства.

Свідок ОСОБА_3 надала показання, що 16.11.2022 року прийшла на послуги манікюру до ОСОБА_1 , однак послуга не була надана, оскільки близько 13.00 год. з?явився колишній чоловік її майстра манікюру ОСОБА_2 та почав вимагати в ОСОБА_1 віддати йому дітей. Коли він отримав відмову, то почав себе дуже агресивно поводити, ображати потерпілу, нецензурно лаятися при дітях. ОСОБА_1 спокійно просила його покинути кабінет, а пізніше просто мовчала, щоб не загострювати ситуацію, діти при цьому просили батька заспокоїтись. Діти та колишня дружина не були здивовані поведінкою ОСОБА_2 , виглядало все так, що чують вони подібне не вперше, а подібна поведінка ОСОБА_2 відносно колищньої дружини є типовою. ОСОБА_1 поводила себе дуже стримано, помітно, що боялась колишнього чоловіка та переживала за дітей, а тому постійно просила, щоб не піднімав голос при дітях.

Заслухавши пояснення потерпілої і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та показання свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Склад адміністративного правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як адміністративне правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Розташування зазначеної статті у Главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» свідчить, що об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку і громадської безпеки.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.1 цього Закону домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 3 Закону№ 2229-VIII визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.14 ч.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Слід зазначити, що Закон № 2229-VIII спрямований на реалізацію положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству (надалі - Стамбульська Конвенція), яка ратифікована Україною 20.06.2022 року.

Згідно зі Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Як зазначено в постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 07 квітня 2020 року, справа № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20):

«18. Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3, «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно».

19. Група експертів з питань протидії насильству щодо жінок та домашньому насильству, створена відповідно до Стамбульської Конвенції для контролю за виконанням Сторонами Конвенції (надалі - GREVIO) зазначала, що хоча в статті 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей, вона також чітко визначає, що домашнє насильства зачіпає жінок непропорційно і, таким чином, є насильством, що є виразно гендерно-обумовленим (gendered). Також вона зазначила, що Конвенція охоплює багато форм насильства щодо жінок, починаючи від каліцтва геніталій і закінчуючи домашнім насильством, під загальним прапором «гендерно-обумовленого насильства щодо жінок», наголошуючи на гендерній нерівності як їх спільній структурній причині, а також що «Конвенція виразно пов`язує насильство проти жінок та домашнє насильство зі шкідливими гендерними стереотипами».

20. Таким чином, Стамбульська Конвенція та орган, створений для її імплементації, підкреслюють, що термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства.

23. Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

24. Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючі Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.

25. Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації».

Таким чином, ст.173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають у сім`ї чи щодо сімейних відносин, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

При цьому, домашнє насильство характеризується такими ознаками і відмежовується від побутових суперечок чи сімейних конфліктів за такими критеріями: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

При з`ясуванні обставин у справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18.03.2022 року розірвано в судовомупорядку, а відтак станом на 16.11.2022 року вони були колишнім подружжям, на яке поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Названі особивід спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з матір`ю.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, № 334 від 19.09.2022 року встановлено днями побачень ОСОБА_2 із його малолітніми дітьми кожну суботу, неділю (почергово) з 12.00 год. до 20.00 год.

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, надаючи послуги з манікюру за адресою: АДРЕСА_2 , де орендує для цього приміщення.

Як достовірно встановлено та підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , які є послідовними і узгоджуються з її письмовими поясненнями, долученими до протоколу, 16.11.2022 року за місцем її праці прийшов ОСОБА_2 з вимогою надати йому дітей, на що вона відмовила. На її відмову колишній чоловік став агресивно поводитись, ображав і принижував у присутності дітей та клієнтки, вимагав її змінити рішення і надати йому дітей. Відтак, ОСОБА_2 на недовгий час залишив кабінет, де працює потерпіла, а повернувшись, знову став її ображати, лаятись, з`ясовувати відносини, на зауваження самої потерпілої, їхніх дітей, вже наступної клієнтки ОСОБА_3 , керівника служби охорони, поводитись спокійно і залишити приміщення не реагував, продовжуючи вказані дії по відношенню до ОСОБА_1 . Такі дії ОСОБА_2 продовжувались більше трьох годин.

Дане підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_3 , яка щодо поведінки ОСОБА_1 під час цієї події відмітила, що та поводила себе дуже стримано, помітно, що боялась колишнього чоловіка та переживала за дітей, а тому постійно просила, щоб не піднімав голос при дітях та залишив приміщення.

Отже, дії ОСОБА_2 у вказаному в протоколі місці і час стосувалися відносин колишнього подружжя, а саме питання зустрічі батька ОСОБА_2 із малолітніми дітьми в інший час ніж той, що передбачений розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 334 від 19.09.2022 року.

При цьому, вирішення цього питання зі сторони ОСОБА_2 , зокрема, 16.11.2022 року, здійснювалось не в адміністративному чи судовому порядку, або ж шляхом переписки чи проведення переговорів, а шляхом вчинення дій, які харакретизуються як психологічне насильство і складають об`єктивну сторону домашнього насильства.

Так, оцінюючи дії ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , подію не можна вважати сваркою чи суперечкою між ними, яка би характеризувалась взаємними образами і відсутністю переваги сили однієї зі сторін.

Натомість, як встановлено та підтверджується поясненнями потерпілої і показаннями свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_2 обрав спосіб поведінки по відношенню до колишньої дружини, в який із застосуванням образ і психологічного тиску намагався вирішити на свою користь питання зустрічі з дітьми поза встановленим органом опіки і піклування графіком. Такі його дії були умисними, оскільки тривали більше трьох годин після відмови потерпілої передати йому дітей, ОСОБА_2 діяв з позиції переваги сили в психологічному аспекті по відношенню до потерпілої, яка не висловлювала зустрічних образ, а лише просила колишнього чоловіка піти геть і залишити її робоче місце, що він довгий час аж до приїзду працівників поліції відмовлявся зробити.

За наведених обставин, на переконання судді, ОСОБА_1 зазнала домашнього насильства, як жертва такого була у вразливому положенні, оскільки 16.11.2022 року за тривалого психологічного тиску і образ зі сторони ОСОБА_2 , зазнала моральних переживань, порушень її прав, обмежень у волевиявленні, не могла реалізовувати свої плани на день, виконувати роботу, переживала за свою безпеку в умовах тривалої агресії ОСОБА_2 , що безумовно спричинило емоційну невпевненість і внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Існування таких наслідків для потерпілої є очевидним, оскільки такі дії колишнього чоловіка є непоодинокими, а швидше мають систематичний характер, в тому числі за місцем її праці, тому доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про відсутність наслідків для психічного здоров`я потерпілої після подій 16.11.2022 року і непідтвердження таких медичними документами, не приймаються до уваги і відхиляються, як безпідставні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Левчук проти України» від 03.09.2020 зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Враховуючи наведене, суддя вважає, що поза розумним сумнівом сукупністю досліджених доказів доведено, що в діянні ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З врахуванням даних про особу правопорушника, який 27.06.2022 року Залізничним районним судом м.Львова був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП щодо тієї ж потерпілої, у сукупності із обставинами справи та ступенем тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_2 слід застосувати адміністративне стягнення у виді громадських робіт.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

Керуючись ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу у виді 30 годин громадських робіт.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний