МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2023 р. Справа № 369/9108/22

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., розглянувши матеріали УПП у м. Києві ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працює, проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №144439 від 27.07.2022 року, цього ж дня о 17 год. 30 хв., по вул. Толстого, 1, Соф.Борщагівка Київської області, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Ауді А6, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі «Соціотерапія» (м. Київ, вул. Відпочинку, 18) у встановленому законом порядку зі згоди водія. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, номер висновка 003954. Таким чином ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , винність у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що у вказаному у протоколі час та місці стояв біля свого автомобіля, який був припаркований та зачинений та чекав свого товариша. У цей час до нього під`їхали працівники поліції і почали вимагати в нього документи на перевірку. В подальшому вони пред`явили йому вимогу проїхати з ним у лікарню і він, одразу погодився, оскільки автомобілем не керував і підстав не виконувати вимоги працівників поліції для уникнення конфлікту у нього не було. Після цього з незрозумілих для нього причин на нього було складено даний протокол, який він вважає незаконним. Так, вказував, що автомобілем він не керував. Крім того, після вивчення протоколу вказував, що не розуміє за що його притягують до відповідальності, оскільки у протоколі вказано, що він керував автомобілем не у стані наркотичного сп`яніння а з ознаками такого сп`яніння, що не є складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, вказував, що працівниками поліції протиправно його було відвезено до медичного закладу, оскільки згідно ст. 266 КУпАП освідування у медичному закладі проводиться лише після відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або незгоди водія з результатом такого огляду. Просив суд закрити провадження у даній справі.

Вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаним протоколом за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд керується наступним.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Насамперед, слід зазначити, що диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, або за керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння або ж за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, суть правопорушення, яка зазначається у протоколі, повинна в суворій відповідності відображати склад правопорушення, зазначений у диспозиції відповідної статті.

В порушення вищенаведеного, суть порушення, яка зазначена у протоколі не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зазначено, що ОСОБА_1 , керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, а не у стані наркотичного сп`яніння. Навіть посилання у протоколі на відповідний висновок медичного огляду не змінює суті обвинувачення особи та свідчить про його неконкретність.

Крім того слід зазначити, що відповідно до п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані відповідного сп`яніння.

Згідно п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, однією з умов для притягнення водія до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведення факту керування ним транспортним засобом під час сп`яніння.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 , вказаним у протоколі транспортним засобом.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення долучений оптичний диск, на якому знаходиться відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

Відповідно до Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Під час розгляду справи при перегляді відеофайлу, що наявний на оптичному диску, який долучено до матеріалів даної справи, зафіксовано лише процесуальний порядок освідування особи на стан сп`яніння у лікарні та подія складання протоколу. Тобто будь-яких обставин вчинення правопорушення особою відеозапис не містить і пояснення ОСОБА_1 , щодо некерування ним транспортним засобом жодними доказами у справі не спростовуються.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Також суд відзначає, що порядок огляду водіїв на стан сп`яніння передбачений ст. 266 КУпАП, відповідно до ч. 1 якої особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так у матеріалах справи відсутні докази відсторонення водія від керування транспортним засобом, що додатково ставить під сумнів керування особою транспортним засобом.

Згідно ж ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння у закладах охорони здоров`я проводиться виключно у разі відмови водія від проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або ж у разі незгоди водія з його результатом.

Будь-яких доказів проведення огляду водія поліцейським на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами, як того вимагає ч. 2 ст. 266 КУпАП, матеріали справи не містять, що узгоджується із поясненнями ОСОБА_1 , що проведення такого огляду йому не пропонували.

При цьому суд відзначає, що п. 12 Інструкції, згідно якого у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, суперечить ч. 3 ст. 266 КУпАП, а тому в даному випадку слід застосовувати саме КУпАП, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Відсутність у поліцейського спеціального технічного засобу виявлення стану наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не є підставою для порушення порядку огляду водія на стан сп`яніння, встановленого ст. 266 КУпАП.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи досліджені у суді докази, вважаю, що в даному випадку винність ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за даним протоколом не доводиться наявними у суду доказами, а саме відсутня об`єктивна сторона правопорушення як в протоколі, так і вбачається з матеріалів справи, та через недотримання порядку огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у разі закриття провадження у справі не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 247 ч. 1, 221, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю у його діянні складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Тандир