ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08 березня 2023 рокуСправа №: 695/3747/22
Номер провадження 3/695/205/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 158239 від 28.12.2022 водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 19 годині 30 хвилин, на 121 км а/д Бориспіль-Запоріжжя, керуючи транспортним засобом марки FORD TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку (нічний час доби), відволікся від керування транспортним засобом, в результаті чого здійснив наїзд на поліцейського ОСОБА_2 , який згідно висновку спеціаліста в галузі СМЕ від 13.12.2022 № 05-8-01/341 отримав легкі тілесні ушкодження.

Дії водія ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ст.124 КУпАП за порушення ним п.п. 2.3."б", 12.1 ПДР України.

У судовому засіданні 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 пояснив, що 22 листопада 2022 року о 19 годині 30 хвилин, на 121 км а/д Бориспіль-Запоріжжя він керував транспортним засобом марки FORD TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 . Коли він здійснював рух на блокпосту, він не побачив поліцейського та наїхав на нього. Витрати на лікування потерпілому він відшкодував, його автомобіль, інші транспортні засоби, будь-які вантажі, автомобільна дорога або споруди не зазнали механічних пошкоджень.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно ст.ст. 251, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність водіїв за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 158239 від 28.12.2022 водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 19 годині 30 хвилин, на 121 км а/д Бориспіль-Запоріжжя, керуючи транспортним засобом марки FORD TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку (нічний час доби), відволікся від керування транспортним засобом, в результаті чого здійснив наїзд на поліцейського ОСОБА_2 , який згідно висновку спеціаліста в галузі СМЕ від 13.12.2022 № 05-8-01/341 отримав легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 12.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Також в матеріалах справи міститься рапорт ст. інспектора-чергового ЧС СМ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області Куленюк Т.М. № 8499 від 22.11.2022, з якого вбачається, що надійшло повідомлення зі служби 102, зареєстроване за № 94335955, про подію за участю поліцейського, де зазначено, що на підставі отриманої заяви про ДТП з травмованими 22 листопада 2022 року о 21:45 був здійснений виїзд слідчо-оперативною групою на місце події, де встановлено обставини події та проведено огляд, опитано водія ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , зроблено фотознімки місця події.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.11.2022, проведеного з 21 год 12 хв по 22 год 10 хв., встановлено, що на 121 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя водій ОСОБА_1 на ділянці з круговим рухом, керуючи автомобілем FORD TRANSIT, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив наїзд, та біля лівої фари мається вдавлення.

Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_1 , які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, він 22.11.2022 приблизно 20:40 рухався на автомобілі Ford Транзіт, д.н.з НОМЕР_1 , по дорозі Київ-Запоріжжя, та проїхавши блокпост, зупинився, ввімкнув світло в салоні та вимкнув фари, і коли військовий подав знак рухатися далі, то він не вмикаючи світло фар, почав потихеньку рухатися та відразу почув удар в праву передню частину свого автомобіля, зупинившись та вийшовши з автомобіля, він побачив, як з асфальту військовий допомагає підійматися чоловіку, якого він збив. В подальшому залишився на місці для встановлення всіх обставин події.

З письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , вбачається, що він працює поліцейським Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, та 22.11.2022 заступив на добове чергування на блок-пост «Рубін-9», 121 км а/д Бориспіль-Запоріжжя. Так, близько 19 год 30 хв ним було зупинено автомобіль, який перевозив пальне, та він переходив проїжджу частину до даного автомобіля, будучи екіпірованим відповідно до виконання даних службових обов`язків, перебуваючи у світло-відбиваючому жилеті на освітленій ділянці відрізку дороги, та переходячи проїжджу частину, відчув удар в задню ліву частину тулуба та руку, упав на асфальтно- бетонне покриття, після чого до нього підбігли колеги та підняли та посадили на мішки з піском, потім приїхала швидка допомога та працівники поліції та його було госпіталізовано в Золотоніську ЦРЛ та в подальшому в травматологічне відділення.

Дані пояснення також підтвердив в своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_4 .

Крім того, в матеріалах справи наявний лист заступника начальника СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Р.І. Орисенка, згідно якого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.11.2022 року за участю водія ОСОБА_1 , відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України не вносилися.

Згідно з висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи Золотоніського міжрайонного відділення Комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України Ляпкало Н. № 05-8-01/341 від 13.12.2022 у гр. ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження: садна лівого ліктя та лівого коліна, та встановлено ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, в результаті даної події за участю водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Проте, об`єктивною складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, диспозиція статті 124 КУпАП не передбачає вчинення правопорушення в контексті «наїзд на пішохода», що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Виходячи з обставин даної справи, при дослідженні матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_1 в даному випадку інкримінується саме наїзд на пішохода, а не порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У зв"язку із викладеним, суд приходить до обгрунтованого висновку, що, незважаючи на визнання ОСОБА_1 факту наїзду на пішохода, в ході судового розгляду зазначеної адміністративної справи, суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення останнім адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, оскільки відсутня його складова.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій, необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Отже, відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі ААБ № 158239 від 22.11.2022 року не відображають всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відсутні докази на підтвердження його вчинення ОСОБА_1 , тому суд вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 124, 245, п. 1 ст. 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Бойко Н.В.