Справа № 517/1148/23
Провадження № 3/517/846/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року смт Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим за вказано справою визначено суддю Меєчка О.М.

Під час судового розгляду даної справи, судом були встановлені підстави для самовідводу, у зв`язку із наступними обставинами.

Відповідно до адміністративних матеріалів наданих суду встановлено, що 13 грудня 2023 року біля 00 год 05 хв., поблизу с. Унтилівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 6500 метрів від лінії державного кордону, було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися перетнути державний кордон на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Унтилівка (Україна) с. Красна Бесарабка (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

19 грудня 2023 року у справі № 517/1150/23 суддею Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. було винесено постанову про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу. Тобто, під час винесення постанови від 19 грудня 2023 року суддею було досліджено та надано оцінку доказам відносно дій іншого учасника групи осіб - ОСОБА_3 . До вказаної групи також входив ОСОБА_1 , який спільно з іншими учасниками групи осіб намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України та був разом з іншими затриманий працівниками прикордонної служби. Слід зауважити, що всі наявні докази у справах про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 та № 517/1150/23є абсолютно однакові, за виключенням пояснень правопорушників.

27 грудня 2023 року у судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заявив судді Меєчку О.М. відвід у справі № 517/1148/23.

Постановою судді Фрунзівського районного суду Одеської області Тростенюка В.А. від 28 грудня 2023 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Меєчка О.М. у справі № 517/1148/23 було відмовлено.

У подальшому в судовому засіданні адвокат Єгоров С.А. продовжив висловлювати позицію, що суддя Меєчко О.М. не має права розглядати дану справу, оскільки ним вже досліджувалися докази при розгляді справи ОСОБА_3 , які також додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та є ідентичними між собою. Ураховуючи вказані обставини у адвоката Єгорова М.С. продовжують існувати сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді Меєчка О.М. під час розгляду справи.

Так, положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, з метою недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ`єктивності розгляду даної справи суддею.

Згідно вимог ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не визначає порядок та правила заявлення та розгляду відводів або самовідводів при розгляді матеріалів про адміністративні правопорушення суддею.

Рада суддів України в п. 4 рішення № 34 від 08.06.2017 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, ураховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією. Водночас, діючий Кримінальний процесуальний кодекс України має відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому в даному випадку слід керуватись положеннями ст.ст. 2, 8 КУпАП та ч.6 ст. 9 КПК України, тобто застосовувати аналогію права, а саме норми параграфу 6 глави 3 КПК України, як норми найбільш наближеної галузі процесуального права.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності таких підстав суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. Згідно із практикою ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 за № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно рекомендацій у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 (далі - Висновок № 1) в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

Так, у п. 12 Висновку № 1 передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затверджених ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Білуха проти України (заява № 33949/02) від 09.11.2006 встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, навівши наступні мотиви (пункти 47-55 рішення).

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі Фей проти Австрії (Feyv.Austria) від 24.02.1993, пп. 27, 28, 30; рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії від 28.10.1998 (Wettstein v. Switzerland) п. 42).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства (Pullar v. UnitedKingdom), від 10.06.1996, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі Ферантелі та Сантанжело проти Італії (FerrantelliandSantangelov.Italy), від 07.08.1996, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії (DeCubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v.Switzerland) та рішення у справі Кастілло Альгар проти Іспанії (CastilloAlgarv.Spain), від 28.10.1998, п.45).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Салов проти України (заява № 65518/01) від 06.09.2005, надаючи тлумачення поняттю неупередженість суду, в сенсі статті 6 Конвенції, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення (п. 81).

Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (справа Hauschildt Case, N 11/1987/134/188, § 48).

Варто зазначити, що хоча суд не може погодитися з доводами викладеними у заяві про відвід судді, однак, ураховуючи те, що адвокатом Єгоровим С.А. заявлено відвід судді Меєчку О.М., всі обставини та обґрунтування відводу свідчать про те, що у нього склалася позиція та думка щодо необ`єктивності та упередженості головуючої судді, а отже завідомо майбутнє законне рішення у справі в будь-якому випадку буде ставитись адвокатом під сумнів.

У зв`язку з викладеним, ураховуючи положення п.4 ч.1 ст.75, ч.1 ст.80 КПК України, з метою недопущення будь-яких сумнів щодо безсторонності, об`єктивності й неупередженості судді, впевненості громадськості у чесному процесі та підтримки довіри суспільства до судової влади, а також з метою унеможливлення створення умов, за яких участь судді у розгляді даної справи, в подальшому може використовуватися іншими особами або сторонніми спостерігачами, для дискредитації будь-якого прийнятого судом рішення в даній справі, суд вважає, що самовідвід є обґрунтованим та суддя Меєчко О.М. підлягає відведенню від розгляду справи, а матеріали останньої підлягають передачі до канцелярії суду для визначення іншого складу суду.

ураховуючи викладене, керуючись статтями ст. 1, 7, 245246 КУпАП, статтями 75, 80, КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчка О.М. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - задовольнити.

Матеріали справи № 517/1148/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передати до канцелярії Фрунзівського районного суду Одеської області для визначення судді автоматизованою системою документообігу суду.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: