КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5793/2023 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Скоромної І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2023, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 21 травня 2023 о 17 год. 45 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_2 , по вул. Набережно-Корчуватській, 94 у м. Києві, і після встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Скоромна І.М. в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необ`єктивність судового розгляду та необґрунтованість постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2023, просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що як було встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №375638 від 21.05.2023 року не вказано суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин. Зупинка водія поліцією без наявності порушення ПДР є не законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп?яніння, водій виконувати не зобов?язаний.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, а також вимог доручення УПП у м. Києві ДПП № 308вн/41/11/2/01-2019 від 23 січня 2019 року, Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У матеріалах справи також відсутні докази керування ТЗ, та немає жодного відео, яке б підтвердило даний факт.

Також апелянт вказує, що особистих письмових чи усних пояснень патрульні поліцейські не надали, причину зупинки транспортного засобу не пояснили, при складанні адміністративних матеріалів виписали направлення від 21.05.2023 о 18:40 до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» на руки його ОСОБА_1 не надали, а додали до матеріалів справи.

Крім того, апелянт зазначає, що ознаки алкогольного сп?яніння, які були вказані поліцейськими шаблонні, їх не було встановлено перевіркою. З відеозапису чітко видно, що у ОСОБА_1 , відсутнє тремтіння пальців рук, поведінка адекватна (мова зрозуміла, чітка, нормальне формулювання своїх думок, рухи тіла теж відповідають ситуації, почервоніння на обличчі немає), реакцію на світло зіниць очей працівники поліції не перевіряли.

Також апелянт вказує, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, однак на відео відсутні записи ознайомлення водія та ОСОБА_1 з правами. Апелянт зазначає, що до пояснень свідка, який безпосередньо знаходився на місці оформлення та керував транспортним засобом, суд віднісся з недовірою, та спростував їх.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його адвоката Скоромної І.М., які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД№ 375638, який складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , який в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив, що не вживав алкоголь та будь-яких інших препаратів.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи (а.с.4).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі, приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також дані, які б підтверджували порушення водієм ПДР і давали б право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, то слід зауважити наступне.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з переглянутого в ході апеляційного розгляду справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, після активації відеокамери, працівники поліції перебувають біля свого автомобіля та спілкуються, як було в подальшому встановлено, з водієм транспортного засобу «Toyota Camry» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 . При цьому, зазначений транспортний засіб припаркований через дорогу та за кермом перебуває жінка. Під час спілкування, працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що на нагрудній камері зафіксовано факт керування саме ним ( ОСОБА_1 ) зазначеним транспортним засобом, а також те, що побачивши працівників поліції на узбіччі, він ( ОСОБА_1 ) проїхав певну відстань і пересів на пасажирське сидіння, а за кермо пересіла жінка, яка знаходилась з ним в авто. В подальшому працівник поліції, пред`являє ОСОБА_1 для огляду на планшеті відео з нагрудної камери факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з чим останній погоджується, але вказує, що проїхав не багато. Після перегляду ОСОБА_1 відео, працівники поліції повідомляють останнього про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та про необхідність пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» або у лікаря нарколога у медичній установі. Надалі, водій намагається домовитись з працівниками поліції, при цьому не заперечує, що він був за кермом, але вказує, що розвертався і проїхав 10 метрів, після цього за кермо пересіла жінка, так як вона не є досвідченим водієм і не змогла б розвернутись в даній місцевості. Крім того, ОСОБА_1 заперечує, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, поряд з цим вказує, що випив пива десь до літра. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в будь - якому визначеному законом порядку відмовляється. Після чого, працівником поліції був складений протокол, суть та зміст якого роз`яснено водієві ОСОБА_1 .

Отже, з відеозапису місця події чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та після демонстрації йому відеозапису, не заперечував факту керування. При цьому поведінка ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом та помітивши працівників поліції пересів на пасажирське сидіння, беззаперечно надавала працівникам поліції підстави для зупинки транспортного засобу, яким він керував, оскільки така поведінка ОСОБА_1 , всупереч тверджень адвоката не відповідала ситуації, і такі його дії давали достатні підстави працівникам поліції вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, що відповідає ЗУ «Про Національну поліцію».Також працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 зміст та суть протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката про те, що матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також дані, які б підтверджували порушення водієм ПДР і давали б право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються відеозаписом, який є об`єктивним доказом у справі та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи.

З приводу доводів апеляційної скарги адвоката про те, що протокол не відповідає вимогам закону оскільки не містить суті правопорушення та опису установлених обставин, то такі доводи апелянта є безпідставними і спростовуються самим протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 375638 від 21.05.2023, в якому повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указані ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 та його дії щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , без будь-яких зауважень на цей протокол та дії працівників поліції, наведені в протоколі і пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення у відповідній графі. Також, ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст.268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, про що він також засвідчив своїм підписом. Отже, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому, з огляду на дії ОСОБА_1 , який ухилився від проходження огляду, в протоколі обґрунтовано зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, що відповідає ч.1 ст. 130 КУпАП та дії водія щодо ухилення від огляду.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не мав ознак сп`яніння є безпідставними, оскільки як слідує з відеозапису працівником поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, які зазначені у протоколі, а саме запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук, які є ознаками алкогольного сп`яніння та передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому працівники поліції мали всі підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.Жодних порушень з боку працівників поліції зазначений відеозапис не містить, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Твердження адвоката про те, що виписане працівниками поліції направлення до КПН «КМНКЛ «Соціотерапія» було долучено до справи, а не вручено ОСОБА_1 , ніяким чином не впливає на законність прийнятого судом рішення та на доведеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Тим більше, що відмова особи, у якої було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, є підставою для складання відповідного протоколу, а не видачу направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Відтак, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. При цьому, всупереч тверджень апелянта, місцевий суд обґрунтовано критично віднісся до показань свідка ОСОБА_2 , оскільки такі показання повністю спростовуються даними відеозапису дослідженого як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

Будь -якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Скоромної І.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал