Справа № 308/9808/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Співака О. М., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , гр. України,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн (десять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.

Згідно з постановою, 19.09.2020, о 02 год 59 хв, у м. Ужгород, по вул. Грушевського, 61, гр. ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Порше Каєн Турбо» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер 6820» у присутності двох свідків, результат позитивний, 1,53 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 , порушила вимоги 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що про розгляд справи у суді першої інстанції її повідомлено не було, що є порушенням права апелянтки на захист. Стверджує, що її вина є не доведеною, адже у стані алкогольного сп`яніння апелянтка не керувала транспортним засобом, протокол про адміністративне правопорушення та інші, наявні у справі матеріали, складено з численними порушеннями, поліцейськими та місцевим судом було порушено право ОСОБА_1 на захист. На думку апелянтки, під час розгляду справи, місцевий суд не врахував ані відомостей про особу, відносно якої оформлено протокол про адміністративне правопорушення, ані її майновий стан, ані обставини, що пом`якшують відповідальність. У зв`язку з прийнятим судовим рішенням ОСОБА_1 позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та забезпечувати свою сім`ю. На підставі наведеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Заслухавши думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Співака О., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вона вчергове не з`явилась, хоча обізнана з тим, що в суді розглядається подана нею апеляційна скарга. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 01.02.2021 (а. с. 82), 01.07.2021 (а. с. 87), 23.12.2021 (а. с. 92), 14.07.2021 (а. с. 103), 06.12.2022 (а. с. 105), 21.12.2022 (а. с. 109) за клопотаннями адвоката Співака О. М., при цьому доказів про поважність причин своєї неявки до суду ОСОБА_1 надано не було, на розгляд апеляційної скарги вона жодного разу не з`явилась, бере до уваги те, що у розгляді справи апеляційним судом бере участь адвокат Співак О.

Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного), або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи дотримався зазначених вимог закону, повно і всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №305080, 19.09.2020, о 02 год 59 хв, у м. Ужгород, по вул. Грушевського, 61, гр. ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Порше Каєн Турбо» н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою приладу «Драгер 6820» у присутності двох свідків, результат позитивний, 1,53 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 , порушила вимоги 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 своїми підписами у протоколі засвідчила, що зміст процесуального документу їй відомий, копію його отримала.

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 19.09.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 направили на освідування до закладу охорони здоров`я, а саме до ЗОНД (а. с. 2).

Відповідно до роздруківки приладу «Drager», яка міститься у матеріалах справи, огляд водія проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 6820» №ARCЕ 0271, результат огляду виявився позитивним та склав 1, 53% проміле, з чим ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить її особистий підпис (а. с. 3).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водійки ОСОБА_1 проводилось у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, тремтіння пальців рук (а. с. 4).

У матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків події, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких вони були запрошені працівниками поліції у якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. У присутності вказаних свідків водійка ОСОБА_1 пройшла освідування у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», результат огляду 1,53 % проміле.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №613753 від 19.09.2020, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 7).

З розписки ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи, убачається, що вона зобов`язується залишити належний їй транспортний засіб марки «Порше Каєн Турбо» д.н.з. НОМЕР_1 на місці зупинки автомобіля (а. с. 8).

На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 19.09.2020, яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. Так, із відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль марки «Порше Каєн Турбо» н.з. НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме за недотримання п. 2.3 в, 11.4, 9.2.б, 2.4 а. ПДР, відтак при спілкуванні з водійкою ОСОБА_1 у останньої були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію поліцейських пройти освідування на місці зупинки автомобіля водійка відмовилась, натомість зазначила, що бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Однак, прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду, аргументуючи це тим, що вона передумала та бажає проходити огляд за допомогою приладу «Драгер». З дослідженого судом апеляційної інстанції відеоматеріалу також убачається, що при спробі огляду ОСОБА_1 , за допомогою приладу «Драгер», було виявлено несправність цього приладу, у зв`язку з чим їй було запропоновано продути в інший прилад «Драгер». Однак водійка знову повідомила, що краще вона пройде огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря - нарколога, на що поліцейський повідомив, що вони знаходяться поруч із закладом охорони здоров`я, і що ОСОБА_1 вже відмовилася від проходження освідування безпосередньо у медичному закладі. Відтак, ОСОБА_1 погодилася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою вказаного приладу. Водночас, з відеоматеріалу убачається, що на вимогу ОСОБА_1 , поліцейські надали документи щодо приладу «Драгер», а саме сертифікат відповідності та додатки до нього, з якими ОСОБА_1 ознайомилась, скарг, застережень чи зауважень не висловлювала. На відеозаписі окрім іншого чітко зафіксовано, що огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, письмові пояснення яких додано до матеріалів справи. З результатами огляду, - 1,53 % проміле, ОСОБА_1 погодилась, заперечень щодо вказаних показників не мала. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена з тим, що відносно неї складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто їй було відомо про вчинене правопорушення, а також роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульний поліцейський Готра Е. М. був упереджений при направленні водійки ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписання наявних у справі процесуальних документів: протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №305080, роздруківки приладу «Драгер 6820», акту медичного огляду, розписки про залишення транспортного засобу на зберігання, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №613753 - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. Крім того, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були допитані безпосередньо місцевим судом під час розгляду справи. Так, обидва підтвердили свою присутність при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень, а у правдивості та об`єктивності показів свідків сумнівів не виникає.

При оцінці доводів щодо того, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та її захисника, чим позбавив її права на захист, такі апеляційним судом відхиляються, оскільки твердження в цій частині є необґрунтовані. Так, з оскаржуваної постанови убачається, що вказані особи були належним чином повідомлені про дату, місце й час судового засідання, призначеного на 14.12.2020, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (а. с. 70), однак, до суду вони не з`явились, хоча були обізнані з тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що свідчить подані адвокатом Співаком О. М. клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 14) заяви про відкладення судового засідання від 16.10.2020 (а. с. 20), 29.10.2020 (а. с. 24), та клопотання-пояснення відносно факту складання протоколу про адміністративне правопорушення БД №305080 від 19.09.2020, направленого до суду ОСОБА_1 та адвокатом Співаком О. М. (а. с. 30-34). Крім того, апеляційний суд враховує у тому числі практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд констатує, що і в суді першої інстанції, і на час апеляційного розгляду ОСОБА_1 було відомо про суть вчиненого нею адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім того ОСОБА_1 користувалася професійною допомогою адвоката, належним чином повідомлялась про судовий розгляд справи як у місцевому суді, так і в апеляційному суді, тому право на захист ОСОБА_1 порушено не було.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, ОСОБА_1 , будучи обізнаною про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї та про час і місце розгляду справи, не вжила жодних заходів для явки до суду, при цьому, беручи до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що така поведінка учасників процесу направлена виключно на затягування розгляду справи, з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП. Відхиляючи доводи апелянта в цій частині апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи є правильним, обґрунтованим та законним.

Доводи апелянтки про те, що висновок місцевого суду щодо встановлення та повідомлення ознак алкогольного сп`яніння з боку працівників поліції не відповідають дійсності та наявним матеріалам справи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи. Так, саме письмовими доказами та змістом відеозапису підтверджується, що працівники поліції при спілкуванні з водійкою ОСОБА_1 виявили у неї ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, про що власне повідомили ОСОБА_1 особисто, під час спілкування з нею, відтак запропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, жодних порушень закону при направленні ОСОБА_1 на освідування та при проведенні огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції вчинено не було.

Згідно з п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з положеннями п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як вбачається зі змісту відеозаписів, на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 обрала медичний заклад, однак, прибувши туди, відмовилась від освідування, аргументуючи це тим, що «передумала», при цьому зазначила, що все ж бажає пройти огляд не в закладі охорони здоров`я, а за допомогою приладу «Драгер». Таким чином, враховуючи наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) працівники поліції обґрунтовано, відповідно до положень п. 6 розділу І та п.12 Розділу ІІ Інструкції вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння або на місці зупинки автомобіля, або в закладі охорони здоров`я.

Дослідивши фактичні обставини справи, які послідовно, у хронологічному порядку зафіксовані на відеозаписах, суд апеляційної інстанції не вбачає жодних підстав вважати, що відносно ОСОБА_1 були вчинені провокації, тиск або інші неправомірні дії з боку працівників поліції, які б призвели до того, що ОСОБА_1 змусили пройти освідування всупереч її волі, або вона під тиском підписала наявні у справі процесуальні документи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не дослідив наявні у справі докази, не знайшли свого підтвердженні під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в сторони захисту існують сумніви щодо законності використання приладу «Драгер», - апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, позаяк такі спростовуються належними та беззаперечними доказами, які свідчать про те, що прилад «Драгер», за допомогою якого проведено освідування ОСОБА_1 може експлуатуватися за умови своєчасного проведення періодичної повірки та повірки після ремонту. Як убачається з матеріалів справи, остання повірка робочого стану вимірювальної техніки (калібрування приладу) до моменту огляду на стан сп`яніння, яка проводилась 09.10.2019 є чинною до 09.10.2020. Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги той факт, що вказані результати дослідження не оскаржувались під час розгляду справи у місцевому суді, та наявність даних про їх оскарження не вказується в апеляційній скарзі. Тому, доводи сторони захисту в цій частині апеляційний суд відхиляє і визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях водійки ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, на думку суду, є намаганням правопорушниці уникнути адміністративної відповідальності за скоєне.

Твердження апелянтки про те, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не відповідають реальним відомостям, про які свідки вказали у своїх поясненнях у суді першої інстанції, апеляційний суд відхиляє з тих підстав, що на підтвердження цих доводів апелянтом не надано жодних доказів. Більш того, зміст пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 лише додатково підтверджують факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі, та підтверджено іншими письмовими доказами.

Водночас, апеляційний суд бере до уваги те, що свідок ОСОБА_5 , який є співробітником поліції інспектором МВАЗ УПП в Закарпатській області підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення і під час розгляду справи у місцевому суді. Так, надаючи пояснення з приводу вказаної події у суді першої інстанції, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України про завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, поліцейський ОСОБА_5 пояснив, що у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення день, час та місце, за вказаних у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (копія додана до матеріалів справи), обставин ним, було зупинено т. з. «Порше Каєн Турбо» н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_1 . Оскільки у водійки були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на місці зупинки або у лікаря - нарколога. Так, водійка висловила бажання проходити огляд у лікаря нарколога, однак по приїзду в ЗОНД, ОСОБА_1 повідомила, що передумала та бажає проходити огляд за допомогою приладу «Драгер». Після чого було зупинено двох свідків, у присутності яких проведено огляд. Оскільки на приладі «Драгер» сіла батарейка, ще до проходження огляду, було забезпечено інший алкотестер «Драгер». На вимогу ОСОБА_1 їй на ознайомлення було надано чинне свідоцтво та Сертифікат про повірку алкотестеру. ОСОБА_1 , продувала у робочий «Драгер», показник за результатами огляду становив 1,53 % проміле. Результат ОСОБА_1 не заперечувала. Після чого поліцейські склали відповідний протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд вважає, що пояснення свідка, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вони відібрані у встановленому законом порядку, сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд на вбачає. Вказані пояснення підтверджують обставини, які викладені у письмових доказах та на відеозаписі, що міститься у матеріалах справи. Разом з тим, як убачається з оскаржуваної постанови, сторона захисту під час розгляду справи у місцевому суді не надала жодних доказів, які можуть ставити під сумніви достовірність наданих поліцейським ОСОБА_5 вищевикладених пояснень.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винною у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на неї накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційна скарга - без задоволення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості доводити обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН