ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8553/22Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П.
Провадження № 33/817/5/23 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 09 січня 2023 р. у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 адвоката Матвіяса А. Б. апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 03 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Молень Р. Б. просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що оскаржувану постанову винесено 03.11.2022, останній день припадає на 13.11.2022 (неділя), тому з урахуванням цього просить визнати причини неподання апеляційної скарги до 13.11.2022 поважними та поновити строк на апеляційне оскарження.

Також просить розгляд справи проводити за його участю як представника інтересів ОСОБА_1 .

Що стосується суті постанови, то апелянт вважає її незаконною, необґрунтованою, та такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції за обставин, відображених у матеріалах справи, для складення адміністративних матеріалів згідно з приписами ст. 35 ЗУ Про Національну поліцію.

Посилається на те, що з наявних у матеріалах справи відеозаписах не прослідковується належного роз`яснення ОСОБА_1 порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння і наслідків відмови від проходження такого огляду в медичному закладі.

Наголошує на тому, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не скерували водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є підставою для прийняття рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі доказами. Зокрема, на думку суду першої інстанції, факт керування транспортним засобом саме порушником підтверджено його поясненнями, наданими поліцейському та відображеними на третьому файлі відеозапису. Однак, з даних пояснень неможливо встановити всі обставини справи про адміністративне правопорушення. Так, згідно наявного у матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 повідомив поліцейському про випадок керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але не зазначив місця та часу події, не вказав транспортного засобу.

Стверджує, що вирізаний з контексту уривок розмови порушника з поліцейськими помилково прийнятий судом як підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушенняи та не може бути належним доказом його вини. А тому доказів керування його підзахисним зазначеним у протоколі транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Крім цього, на одному з відеозаписів зафіксовано, що порушник стоїть біля автомобіля, а не керує ним. До того ж з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом, який йому не належить (власником є ОСОБА_2 )

Посилається на те, що пояснення свідків не підтверджують факт керування транспортним засобом саме його підзахисним.

Наголошує на тому, що додані до матеріалів справи в якості доказів відеофайли не є безперервними, а містять окремі, не пов`язані між собою уривки.

Зазначає, що відповідно до даних протоколу подія мала місце о 19 год 40 хв., а протокол складено о 21 год. 01 хв., тобто через півтори години з моменту нібито вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши захисника Матвіяса А. Б., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження не пропущено. В задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Так, Міністерство юстиції України у своєму листі від 30.01.2009 №Н-35267-18 щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами зазначило, що оскільки при застосуванні норм права правозастосовчий орган іноді стикається з прогалинами в законодавстві, тобто з повною чи частковою відсутністю норм, які регулюють певні суспільні відносини, а тому розрізняють прогалини в праві та прогалини в законі.

Прогалини в праві - це повна або часткова відсутність в чинних нормативно-правових актах необхідних юридичних норм.

Прогалини в законі - це повна або часткова відсутність необхідних юридичних норм у даному законі.

У зв`язку з цим в юриспруденції розроблені способи заповнення прогалин в процесі застосування закону, які отримали назву аналогії.

Розрізняють: аналогію закону - рішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм; аналогію права - рішення справи чи конкретного юридичного питання на основі принципів права, загальних начал і змісту законодавства.

У своєму клопотанні про поновлення строку апелянт вказує, що оскільки останній день оскарження рішення місцевого суду припадав на вихідний день, тому останнім днем оскарження слід вважати перший, після вихідного, робочий день.

Разом з тим, як вбачається з Кодексу України про адміністративні правопорушення, норми, які б регулювали такого роду питання, на відміну від КАСУ, ЦПК, ГПК та інших нормативно-правових актів, відсутні.

Таким чином, в даному випадку існує прогалина в праві, у зв`язку з чим слід застосувати аналогію.

Згідно з ч. 6 ст. 120 КАСУ якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Місцевим судом рішення щодо ОСОБА_1 було прийняте 03 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, тобто останнім днем слід вважати день 13 листопада 2022 р., який припав на неділю, тобто вихідний.

Таким чином, першим робочим днем після цієї дати слід вважати 14 листопада 2022 р. - понеділок. Саме цього дня захисник Молень Р. Б. зареєстрував апеляційну скаргу в канцелярії Тернопільського міськрайонного суду, що підтверджується відтиском штампу вказаного суду.

У зв`язку з наведеним вище вважаю, що строк на апеляційне оскарження захисником ОСОБА_1 - адвокатом Моленем Р. Б. за поданою ним апеляційною скаргою пропущеним не був.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то слід враховувати наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови 02.07.2022 о 19:40 в с. Буцнів по вул. Серет водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Як вбачається із електронного рапорту помічника чергової частини відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ананьєва А. А. від 03 липня 2022 року, 02 липня 2022 року о 19 год. 44 хв. зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 про те, що у с. Буцнів, вулиця невідома, біля озера двоє невідомих чоловік вчиняють бійку. Виїздом на місце події ГРПП було встановлено, що факт бійки не знайшов свого підтвердження, а виник короткочасний словесний конфлікт між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, встановлено, що ОСОБА_1 зробили зауваження через те, що він рухався автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. Водію на місці події було запропоновано пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння, але він відмовився. На пропозицію пройти тест у медичному закладі теж відмовився. Після цього на водія було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ААБ №004305.

Враховуючи наявність інформації про те, що біля озера двоє чоловіків вчиняють бійку, вважаю, що працівники поліції, зреагувавши на дану інформацію, діяли правомірно.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі - Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №004305 від 02 липня 2022 року.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора - "Alcotest 6820" №ARLК-0020 (повірка дійсна до 15.06.2023), так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно останнього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №004305 від 02 липня 2022 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Відомості протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, який був долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, і підстав піддавати сумніву даного відеозапису немає.

Таким чином, на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що наявний відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали, якими і обґрунтував свої висновки.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.

Щодо відсутності в матеріалах справи направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, то, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі, відсутність вказаного документу в матеріалах справи при даних обставинах не є таким порушенням, яке тягне за собою безумовне скасування рішення місцевого суду, оскільки факт відмови зафіксований належним чином на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Твердження захисника про те, що його підзахисний, ОСОБА_1 , не керував траспортним засобом «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських. Так, як вбачається із відеозаписів, свідки підтвердили, що саме ОСОБА_1 був водієм вказано автомобіля. Також з відеозаписів вбачається те, що ОСОБА_1 в ході розмови з працівником поліції підтвердив останньому, що саме він керував траспортним засобом та перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Всі інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та спростовані під час судового розгляду.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених в тому числі ст. 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті).

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, останній зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р. Б. - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, порушником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р. Б. залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба