Справа № 509/251/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

по ст. 173-2 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серія ВАВ №542316 гр. ОСОБА_1 20.12.2022 року приблизно о 18:15 год. за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт та ображав колишню дружину ОСОБА_2 внаслідок чого вчинив домашнє насильство психологічного характеру, кричав, виражався нецензурною лайкою, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серія ВАВ №542338 гр. ОСОБА_1 23.12.2022 року приблизно о 19:40 год. за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , не пускав сина ОСОБА_3 до дому та висловлювався нецензурною лайкою, чим скоїв домашнє насильство, чим вчинив правопорушення, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу серія ВАВ №542317 гр. ОСОБА_1 24.12.2022 року приблизно о 13:00 год. за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , вчинив сварку і погрожував колишній дружині ОСОБА_2 та змінив замки. Своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Захисник ОСОБА_1 адвокат Клименко О.В. надав заяву про розгляд справи без їх участі, також надав суду заперечення по справі, в якому просив провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення. п. 1 ст. 247 КУпАП.

Підставою для складання протоколу серії ВАВ 542316 була заява від 20.12.2022р. гр.-ки ОСОБА_2 про те, що її чоловік ( ОСОБА_1 );- «Почав носити чоботи мого сина після чого ми почали сильно сваритись, він нас сильно образив».

Згідно пояснень отриманих 20.12.2022р від г-ки ОСОБА_2 убачається що;

1) причиною конфлікту стало те що ОСОБА_1 , почав носити чоботи її сина, 2) ініціатором конфлікту була саме заявниця ОСОБА_2 яка зробила до нього зауваження а він на це зауваження не зреагував. 3) заявниця говорить про «скандал», тобто обоюдну сварку між подружжям, але жодним чином не згадує жодної образи в свій адрес. 4) а ні в її поясненнях, ані в матеріалах справи, (по протоколу ВАВ 542316 від 03.01.2023р), немає будь яких доказів того, що «обоюдна сварка» про яку згадує заявниця спричинила їй будь які наслідки. Тобто матеріали справи не містять жодних доказів про те, що заявниці, (обоюдною сваркою в якій саме вона була ініціатором), їй завдана будь яка шкода фізичному або психічному здоров`ю.

Підставою для складання протоколу ВАВ №542338 була заява ОСОБА_3 2000 р.н, (сина ОСОБА_2 ), за яким, його батько, (усиновлювач), ОСОБА_1 начебто, не впускав його до будинку та залишив на вулиці та виразився до нього нецензурною лайкою. Звертає увагу на те, що в заяві не зазначено коли саме відбулась ця подія. Згідно даних копії Рапорту поліції - заява була прийнята 23.12.2022р. у 19:50. В свою чергу, Згідно письмових пояснень самого ОСОБА_3 2000р.н. його конфлікт із батьком виник 23.12.2022р. приблизно в 13:40. Однак, в тих же поясненнях він зазначає що його. (начебто) не впускали до дому в нічний час. Тобто він розповідає про подію якої або не було взагалі, або не було саме 23.12.2022р. В поясненнях самого ОСОБА_1 згадується про конфлікт із сином якій відбувався на вулиці та під час якого він його не впускав до будинку, потім впустив але попередив що б він йшов за місцем своєї реєстрації.

Тобто, аналізуючи пояснення матеріали справи та пояснення сторін, зокрема пояснення майже 23 річного сина, ОСОБА_3 , убачається що: Конфлікт був обоюдним (так як батько також зазначив працівникам поліції про те, що його син йому погрожував та ображав), Син - майже 23 річний мужчина - не заперечував сам конфлікт, але він заперечував що ображав та погрожував батькові. Немає жодного доказу того, що ОСОБА_3 був позбавлений саме житла, (що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони «економічного насильства»). Навпаки з матеріалів справи убачається що батько з сином спілкувались (хоча не виключено що на підвищених тонах), на вулиці саме і лише під час конфлікту. Тобто, метою перешкоджанню майже 23-річному ОСОБА_4 пройти до оселі була «профілактична» розмова із батьком яка могла проходити на підвищених тонах але, (матеріали справи не містять жодного згадування про якісь конкретні образи та можливі погрози з обох сторін). Після закінчення «бесіди» Син - ОСОБА_3 , безперешкодно зайшов до оселі. У ОСОБА_3 , є власні ключі від будинку і їх ніхто у нього не забирав.

Підставою для складання протоколу ВАВ 542317 була заява ОСОБА_2 про те, що 24.12.2022р. вона повернулась до дому та зі слів сина дізналась що ОСОБА_1 (з яким вона знаходиться в стадії розлучення та розподілу майна), змінив замок в домі та повісив замок на клітку. Тим самим проганяє її та залишає без засобів існування.

20.12.2022р. в Овідіопольський районний суд відкрив провадження по справі №509/5459/22 про розподіл майна подружжя. Того ж дня, (20.12.2022р.), ОСОБА_2 викликає поліцію та звинувачує чоловіка в домашньому насильстві. (протокол ВАВ 542316), потім її син ОСОБА_3 вже 23.12.2022р. викликає поліцію, також звинувачуючи батька, (протокол ВАВ 542338), і ось 24.12.2022р. ОСОБА_2 , знову викликає поліцію звинувачуючи чоловіка в намаганні позбавити житла. Така чітка послідовність дій, (тобто створення обставин саме для трьох заяв по 1732 КУпАП), з боку матері та сина ОСОБА_5 по відношенню до батька мали на меті порушення кримінальної справи за статтею 1261 КК України де необхідною умовою для порушення справи є саме три факту застосування насильства. Тобто, захист із повною впевненістю зазначає що вказані заяви мають штучно-створений характер та мають на меті незаконний тиск на ОСОБА_1 як на відповідача у справі №509/5459/22.

23.12.2022р. (як убачається із пояснень ОСОБА_1 ), він дійсно поміняв замок в домі. Це відбулось тому, що після конфлікту 20.12.2022р. ОСОБА_2 вирішила пожити окремо, при цьому її син залишився в домі у батька, що безпосередньо підтверджується її показами від 24.12.2022р. де вона зазначає що «в доме син», у якого були нові ключі від дверей будівлі, (так як будь яких скарг від нього саме з приводу заміни замків до правоохоронців не надходило). Тобто, дружина що пішла (на деякий час з дому), могла скористатись ключами сина, якій (доречи) і повідомив мати про зміну замків.

Щодо ствердження про те, що начебто ОСОБА_1 , позбавляє ОСОБА_2 засобів до існування слід зазначити те, що згідно даних з відкритих джерел, на відміну від чоловіка ( ОСОБА_1 ), його дружина ОСОБА_2 є приватним підприємцем що заробляє роздрібною торгівлею побутовими товарами. Тобто вона має стабільний заробіток, на відміну від ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП з таких підстав..

У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 9 ч. 1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 173-2 ч. 1 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП характеризується умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

З досліджених протоколів про адміністративне правопорушення судом установлено, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства психологічного характеру, яке проявилося у вчиненні суперечки із колишньою дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 .

Однак поліцейським під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що під час конфлікту ОСОБА_1 умисно спричинив ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак, завдав шкоди психічному здоров`ю, і що це спричинило наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

З долучених до протоколів про адміністративні правопорушення матеріалів, ознак саме домашнього насильства не вбачається.

Враховуючи наведене Суд не вбачає в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи докази по справі, суд дійшов висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити справу про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд в Одеській області протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя:Козирський Є. С.