Справа № 448/628/23 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.
Провадження № 33/811/1233/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 рокуЛьвівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в :

постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь держави.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 09.04.2023 року о 00:02 год., у м.Мостиська по вул. Галицька, 2, Яворівського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «VolkswagenTouareg», реєстр. номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager», а також в закладах охорони здоров`я відмовився.

На постанову судді Нагайло А.Л. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2023 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Стверджує, що цього ж дня і часу, він дійсно керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстр, номер НОМЕР_1 , однак працівники поліції безпідставно зупинили його, так як правил дорожнього руху він не порушував.

Апелянт звертає увагу, що в судовому засіданні суду першої інстанції він зазначив, що алкогольні напої він не вживаю більше 7 років, бажав пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки показникам приладу «Драгер» він не довіряє і в нього виникли сумніви у правильній роботі цього приладу. Незважаючи на його пояснення, працівники поліції без з`ясування обставин справи зробили висновок про факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , підтвердив, що в цей день ОСОБА_3 не вживав жодних алкогольних напоїв, тому не міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що він в супереч нормам ст. 266 КУпАП, не був відсторонений від керування транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстр, номер НОМЕР_1 , а отже це ставить під сумнів взагалі його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а навпаки бажав пройти такий огляд, однак поліцейські грубо проігнорували його вимоги, склавши лише направлення в заклад охорони здоров`я - Мостиську КНП МНЛ на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та не відсторонили його від керування транспортним засобом.

Апелянт звертає увагу суду, що перед проведенням огляду, поліцейський зобов`язаний був повідомити його про порядок застосування приладу Драгер та надати можливість ознайомитись з сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку Драгера, чого поліцейськими зроблено не було. Крім того, поліцейський повинен був зробити контрольний перевірочний тест драгера (з метою перевірки й ого точності та чистоти від парів алкоголю). Вважає, що огляд обов`язково мав проводитися у присутності двох незацікавлених свідків.

Апелянт стверджує, що вказаний вимог поліцейськими дотримано не було, тому він відмовився від продуття приладу «Драгер», адже мав об`єктивні побоювання з проводу того, який показник у ньому вже був раніше, відтак працівники поліції не мали законних підстав щодо складання зазначеного протоколу, адже сам огляд був проведений з порушенням Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого оп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Наголошує, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський, всупереч ч.З ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", не поінформував його про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу.

Апелянт зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому не було запропоновано підписати вказаний протокол чи надати письмові пояснення/заперечення, а також йому не надано копії протоколу про адміністративне правопорушення, що унеможливило в повній мірі реалізувати свої права на захист, зокрема шляхом оскарження вказаного протоколу про адміністративне правопорушення.

Справа призначалась до розгляду в апеляційному суді на 13.11.2023, 29.11.2023, 06.12.2023 та 15.12.2023 року, про що належним чином було повідомлено ОСОБА_1 та його представника, однак учасники процесу 15.12.2023 року в чергове у судове засідання не з`явилися.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про неналежну процесуальну поведінку учасників процесу, оскільки згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Неявку в судові засідання в поєднанні з неодноразовими клопотаннями про відкладення розгляду справи суд розцінює як зловживання передбаченими законодавством правами, оскільки така процесуальна поведінка перешкоджає суду правильно та своєчасного розглянути справу про адміністративне правопорушення і прийняти рішення, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності учасників судового провадження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.

Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, на підставі досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння відмовився.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №330232 від 09.04.2023; направленням водія транспортного засобу ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2023; копією постанови від 09.04.2023 серії БАД № 628106 про накладення на ОСОБА_1 ,стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП; диском із відеозаписом обставин події, що мали місце 09.04.2023 року об 00:02 год. у АДРЕСА_2 за участю водія ОСОБА_1 .

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки бажав його пройти, оскільки судом першої інстанції було надано вірну оцінку відеозапису з місця події, який здійснювали працівники поліції, з якого вбачається, що 09.04.2023р., близько 00:02 год. поліцейські їдуть на службовому автомобілі по вул. Галицька, 2 у м.Мостиська, Яворівського району Львівської області; перед ними рухається транспортний засіб - автомобіль марки «VolkswagenTouareg», реєстр. номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 ; поліцейські зупиняють вказаний транспортний засіб, причина зупинки порушення ОСОБА_1 пп.2.3 «в» ПДР України; у поліцейського виникла підозра щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння; на запитання поліцейських чи такий вживав алкогольні напої, ОСОБА_1 , відповів, що таких не вживав; поліцейський говорить, що на його думку від ОСОБА_1 чути запах алкоголю та пропонує йому продути прилад «Драгер»; водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження на вимогу поліцейського освідування на місці зупинки шляхом продуття приладу «Драгер»; працівники поліції пропонують ОСОБА_1 , пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній також відмовляється; поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 , його права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП і повідомили, що відносно нього буде складено протокол про правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що і надалі зробили.

Апеляційний суд погоджується із висновком про те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи дає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2023 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА