Справа № 346/4517/22
Провадження № 3/346/78/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складену відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

у с т а н о в и л а :

17.10.2022р. о 00.07 год. в смт. Печеніжин по вул. Незалежності, Коломийського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 210990» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.. 130 ч.1 КУпАП.

13.12.2022р. до суду надійшли письмові заперечення, в яких представник ОСОБА_1 адвокат Ломничук Ю.Ю. просив провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Свою позицію мотивував тим, що адміністративні матеріали складені з грубим порушенням норм законодавства, а також без дотримання порядку здійснення відеофіксації, як основного доказу вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема, працівники поліції не повідомили, що ведеться відеозапис розмови та на ньому не зафіксовано складання адміністративних матеріалів. Також, на відеозаписі відсутня дата та час його здійснення. В присутності ОСОБА_1 жодні процесуальні документи не складалися. Вказане позбавило його можливості ознайомитися зі змістом інкримінованого йому правопорушення. Працівники поліції не роз`яснили йому міру відповідальності та норму якого нормативно-правового акту він порушив. Протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися базовим та беззаперечним доказом винуватості, оскільки він лише відображає відомості, які вносяться вручну працівниками поліції, так само як і рапорти працівників поліції. Працівниками поліції не було роз`яснено водію його права та обов`язки, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і наслідків відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд, однак працівники поліції почали перепитувати його, чи точно він буде проходити. Будучи особою молодого віку, яка нещодавно набула право керувати транспортними засобами, під впливом сильного хвилювання, ОСОБА_1 відмовився їхати до лікарні, адже думав, що це є пропозицією працівника поліції без жодних правових наслідків. Лише після цього, поліцейські повідомили йому, що така відмова рівнозначна керуванню в стані алкогольного сп`яніння і що відносно нього буде складено протокол за ст.. 130 КУпАП. Також захисник посилається на те, що ОСОБА_1 фактично не було пред`явлено обвинувачення, оскільки не вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, що є грубим порушенням фундаментальних прав та є перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки є істотним порушенням його права на захист. Таким чином, оскільки обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення беззаперечними доказами не підтверджуються, то принцип презумпції невинуватості виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі.

Даючи правову оцінку заявленому клопотанню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003).

В даному випадку справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 перший раз була призначена до розгляду на 24.11.2022р. та за клопотанням захисника відкладена на 01.12.2022р. У вказану дату ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи та знову клопотав про її відкладення. Судове засідання 12.12.2022р. також не відбулося. Таким чином, із чотирьох судових засідань в які справа була призначена до розгляду на три із них захисник клопотав про відкладення.

Подане до суду клопотання про відкладення на 09.01.2023р. ОСОБА_2 мотивував своєю зайнятістю в іншій справі. Однак, суд враховує, що справа в якій був зайнятий захисник, стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 130 КУпАП, та перебуває на розгляді в Коломийському міськрайонному суді і призначена на 08:50 год., що, на переконання суду, давало адвокату можливість прибути в призначений час на розгляд і даної справи, а не клопотати про її відкладення.

З огляду на викладене, судом не встановлено поважних причин неявки ОСОБА_1 та його захисника до суду, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП не є перешкодою для розгляду адміністративної справи, а тому, з урахуванням вираження їхньої позиції щодо суті правопорушення в письмових запереченнях, суд вважає за можливе надати оцінку фактам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення за відсутності останніх.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Пунктом 2.5 ПДР України, передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Норма ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В якості доказів вчинення адміністративного правопорушення працівником поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 336082; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та вказано, що огляд на стан сп`яніння не проводився; направлення на огляд водія транспортного засобу до Коломийської ЦРЛ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому також вказано, що огляд не проводився, два рапорти працівників поліції та матеріали відеозапису.

При перегляді в судовому засіданні відеозапису були встановлені наступні зафіксовані обставини. Працівниками поліції в темну пору доби зупиняється транспортний засіб марки «ВАЗ 210990» за кермом якого знаходився ОСОБА_1 та повідомляється, що даний автомобіль рухається з порушенням комендантської години. Під час спілкування працівник поліції просить надати водія документи на транспортний засіб та посвідчення водія і запитує чи вживав водій спиртні напої, оскільки ним виявлена відповідна ознака, а саме відчутно запах алкоголю з ротової порожнини. Водій заперечує вживання спиртних напоїв, та на запитання працівника поліції, чи бажає він пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в Коломийській ЦРЛ відмовляється, зазначаючи при цьому, що не бачить в цьому потреби, оскільки алкогольні напої він не вживає за станом здоров`я. Після цього, працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 130 ч.1 КУпАП. В цей момент до працівників поліції починає звертатися пасажир з запитанням, чому останні їхали без ввімкнених маячків, аналогічне питання починає задавати і водій і починається нерозбірливе обговорення, на якому відеозапис припиняється.

Згідно ст.. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши та оцінивши вищевказані докази, суд прийшов до висновку про підтвердження ними факту відмови ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, що являє собою порушення п.2.5 ПДР України.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння

З приводу заперечень захисника суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вимоги вищевказаної норми працівниками поліції суд вважає дотриманими, оскільки відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була зафіксована під відеозапис, матеріали якого долучені до справи.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння регулюється ст.. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), які не визначають обов`язок фіксування на відеозапис складання адміністративних матеріалів.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII (далі - Закон), поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Ані вказаною нормою, ані положеннями Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС №1026 від 18.12.2018р. (далі Інструкція) не передбачено обов`язку поліцейського повідомляти, що ведеться відеозапис розмови, а тому заперечення в цій частині суд вважає безпідставними.

Згідно п. 5 Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Представлений до суду відеозапис вівся безперервно з моменту зупинки транспортного засобу до фіксування порушення ОСОБА_1 , як водієм транспортного засобу, п. 2.5 ПДР України. Відсутність на відеозаписі дати та часу не є суттєвим, оскільки захисником не заперечується, що зафіксовані події мали місце саме 17.10.2022р., а не в іншу дату. Крім цього, ст.. 40 Закону дозволяє поліції використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні, які можуть не мати функції встановлення дати та часу.

Щодо невручення копії протоколу, то в цій частині суд приймає до уваги, що положеннями ст.. 254 КУпАП передбачено вручення одного примірнику протоколу про адміністративне правопорушення під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 336082 в графі «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні» містить підпис ОСОБА_1 , що спростовує дані твердження його захисника.

Щодо не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 міри відповідальності та норми якого нормативно-правового акту він порушив, а також його прав та обов`язків, і наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, суд зазначає наступне.

Правова основа презумпції знання законодавства ((лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) передбачає обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливим.

Отже, в силу п. 1.3 ПДР ОСОБА_1 повинен був сам бути обізнаним, що своєю відмовою від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння він порушує п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Варто зазначити, що положення КУпАП не вимагають від працівників поліції роз`яснювати порушнику за якою статтею складено протокол та яка міра відповідальності передбачена, а тому твердження захисника в цій частині є необґрунтованими.

Частиною четвертою ст.. 256 КУпПП визначено, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Судом встановлено, що в даній справі після надходження її до суду, захисник Івасюка А.А.. завчасно до розгляду ознайомився з матеріалами справи, надав письмові заперечення, що свідчить про отримання особою, яка притягується до адміністративної відповідальності юридичної допомоги.

Таким чином, нероз`яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності працівником поліції при складанні протоколу, не призвело до неможливості ОСОБА_1 скористатися в повній мірі наданими йому законом правами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)»

Також в своєму рішенні від 10.02.2010р. по справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує конкретні обставини правопорушення, особу правопорушника, який до адміністративної відповідальності не притягувався, не працює.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника згідно ст. ст. 34-35 КУпАП судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, вважаю, що стягнення повинно бути обрано у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою на яку було накладено таке стягнення сплачується судовий збір, розмір якого встановлено законом. Відповідно до ст. 4 ч.2 п. 5 ЗУ «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч.1, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , наклавши на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок у дохід держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Третьякова І. В.