Справа № 301/3441/22

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2023 р. суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Гичка О.Б.,

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвоката Кобрин М.М., яка приймала участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, потерпілої ОСОБА_2

розглянувши в залі судових засідань Іршавського районного суду Закарпатської області, м. Іршава, справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонер, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 171506 від 04.11.2022 року, ОСОБА_1 14 жовтня 2022 року близько 16 год. 00 хв., вчинила домашнє насильство відносно невістки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , а саме виганяла її з будинку, ображала.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнала, пояснила, що вона жодного насильства психологічного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_2 не вчиняла, не ображала її, та не виганяла її з будинку, з невісткою вони перебувають у хороших відносинах. Щодо події 14 жовтня 2022 року пояснила, що в цей день у них з невісткою був сімейний конфлікт, через онучку, але вона її не ображала і тим більше не виганяла з будинку.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвокат Кобрин М.М. підтримала подане письмове клопотання про закриття адміністративного провадження, просить справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 підтвердила, що дійсно 14 жовтня 2022 року у неї з ОСОБА_1 був словесний конфлікт, через її доньку ОСОБА_3 , яка є онукою ОСОБА_1 , при цьому пояснила, що з свекрухою вони примирилися, жодних претензій вона до неї не має, насильства психологічного характеру зі сторони свекрухи відносно неї вчинено не було, поліцію викликала помилково, бо була в емоційному стані, просить провадження у справі закрити.

Як передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо ), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Із Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вбачається, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали ) однією сім`єю, але не перебувають ( не перебували ) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала ) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь ; психологічне насильство- форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі стосовно третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди. Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Отже, у протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не відображено всі елементи об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у якій йдеться про існування такої обов`язкової ознаки, як можливого чи фактичного настання фізичної чи психологічної шкоди, що була чи могла бути завдана потерпілій, а це унеможливлює його використання як доказу в справі відповідно до статті 256 КУпАП.

В протоколі, не вказано відповідно до вимог ст.256 КУпАП прізвища, адреси свідків правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи, що також суперечить вимогам п.п.12, 15 Розділу II Інструкції №1376, якими передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення пояснення свідків, і потерпілих що містять інформацію про правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, що закріплено у статті 251 КУпАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, згідно із положеннями ст. ст. 279, 280 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, судом встановлено, що поліцейським не надано належних та беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Відсутність вказаних доказів унеможливлює встановлення складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази складу адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 Кодексу про адміністративні правопорушення України закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає чинності після закінчення строку подання скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іршавський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя Іршавського

районного суду : О. Б. Гичка