ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8268/23 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження № 33/807/856/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рощина В.С., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рощина В.С. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 05.08.2023 о 17 годині 00 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Бірюзова, буд. 11, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Kadett», з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Рощин В.С. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_1 під час події здійснював керування транспортним засобом, що унеможливлює визнання його суб`єктом за ст. 130 КУпАП.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рощина В.С., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №512363 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 05.08.2023 о 17 годині 00 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Бірюзова, буд.11 керував транспортним засобом «Opel Kadett», з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд (а.с.4-5), якими встановлено, що під час події ОСОБА_1 мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідає обстановці, різке забарвлення шкірного покриву обличчя. Від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, як на місці зупинки, так і в спеціалізованому медичному закладі;

- відомостями з рапорту працівника УПП в Запорізькій області (а.с.6), яким було повідомлено, що під час несення служби з охорони громадського порядку та безпеки дорожнього руху отримано виклик «ДТП без травмованих», за адресою: Запоріжжя, вул. Бірюзова, 11. Прибувши на місце події працівник поліції виявив транспортний засіб НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на перешкоду, а саме паркан буд. АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль та паркан буд. 11 отримали пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки. На місці події перебувала власниця будинку ОСОБА_2 , яка була свідком даної події та її чоловік ОСОБА_3 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 в останнього виявлені виражені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 виразив відмову від будь-якого огляду на визначення стану сп`яніння;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події, з яких вбачається, що дійсно транспортний засіб НОМЕР_1 здійснив наїзд на паркан та під час розмови працівників поліції з водієм ОСОБА_1 , останній мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження будь-якого огляду на визначення стану сп`яніння.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортним засобом та відмову ОСОБА_1 від огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє апеляційні доводи, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України та те, що матеріали справи не мітять доказів керування автомобілем повністю спростовані змістом досліджених судом відеозаписів, які додані до протоколу та з яких вбачається, що під час події працівники поліції дійсно виявили ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу, який мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння.

Біля транспортного засобу перебувала його дружина, яка не заперечувала той факт, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої та сів за кермо транспортного засобу.

Крім того, біля місця події перебував свідок події ОСОБА_2 , яка пояснила, що ОСОБА_1 , здаючи назад здійснив зіткнення з парканом її домоволодіння та пошкодив його.

Працівниками поліції виявлено пошкодження фари на автомобілі, яким керував ОСОБА_1 та частинки цієї фари біля пошкодженого паркану, що свідчить про те, що дійсно ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі.

На пропозицію пройти огляд на місці події, так і в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 під час події був водієм автомобіля та порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Рощина В.С., залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/8268/23