ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/464/23 Справа № 695/2028/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Федини О.В. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.07.2023 р., якою ОСОБА_1 , який на-

родився 30.05.1994 р., громадянина

України, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 31.07.2022 р. о 2:25 год. в с. Мехедівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. по вул. Благовісна водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, р/номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Федина О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити матеріали справи, скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд розглянув справу в день хірургічного втручання ОСОБА_1 , хоча захисник надавав клопотання про відкладення судового розгляду, зазначав про бажання ОСОБА_1 прийняти участь в судовому засіданні, тому вважає, що було порушено право останнього на захист. Суд допустив спрощений підхід до розгляду справи. Крім того, суд з власної ініціативи активно збирав докази обвинувачення, що проявилося у направленні запиту до ТСЦ щодо ОСОБА_1 , допитав інспектора поліції. До матеріалів справи не додано акт огляду, передбачений як Додаток 2 до Інструкції, крім того відсутнє і направлення на огляд. Захиснику не надано можливості ознайомитися з усіма доказами по справі. Вказує, що з огляду на упередженість суду, він заявляв відвід судді Бойко Н.В., однак у задоволенні відводу було відмовлено суто формально. Наголошує, що суд першої інстанції повністю змінив підхід до принципів і гарантій, правил доказовості, замість обов`язку держави доводити обвинувачення переклав обов`язок доводити невинуватість на ОСОБА_1 . Судом не викликані та не допитані свідки захисту, поверхнево і упереджено досліджені додані до справи відео докази, тому вважає що відсутня подія та склад адмінправопорушення.

Також 2.08.2023 р. захисник Федина О.В. подав клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтував тим, що згідно ч. 7 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адмінправопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адмінправопорушення строків накладення адмінстягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення; подія мала місце 31.07.2022 р., постанова суду першої інстанції від 10.07.2023р., не набрала законної сили, матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції 25.07.2023 р., тому вважає, що строк притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, відповідно до вимог ч. 6 ст. 38 КУпАП, закінчився 31.07.2023 р., вважає що зазначені обставини є безумовними та виключають провадження у справі.

Правопорушник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ( а. пр. 177), однак у судове засідання не з`явився, про поважні причини не явки до суду не повідомив.

Захисник Федина О.В. належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ( а. пр. 178), на електронну пошту апеляційного суду направив заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він зайнятий у судових засіданнях Золотоністького райсуду Черкаської обл., про що надав роздруківку з сайту суду. Разом з тим просив у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 розглянути клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч. 7 ст. 247 КУпАП.

Апеляційний суд тричі відкладав розгляд справи на значний строк з метою надання учасникам розгляду справи спланувати свою діяльність та надати можливість прибути в судове засідання апеляційного суду, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Федини О.В., з урахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення.

Вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії БД № 386398 від 31.07.2022 р., який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та виклад обставин вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні ( а. пр. 1); відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських, на якому відображено перебіг процесуальних дій, що міститься в матеріалах справи ( а. пр. 5).

На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних відео-камер, який долучений до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, на відеозапису також зафіксовані процесуальні дії, які передували складанню протоколу про адмінправопорушення та процедура складання протоколу про адмінправопорушення. На відеозапису видно, що ОСОБА_1 перебуває поруч з автомобілем, не заперечує, що він є водієм цього автомобіля, керував ним безпосередньо перед тим, як почався відеозапис та на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці або в медичному закладі відмовився.

Апеляційний суд наголошує, що через воєнний стан та вторгнення російських окупаційних військ, майже в усіх регіонах України з 25.02.2022 р. діє комендантська година та на час складання протоколу про адмінправопорушення комендантська година діяла і в Черкаській області з 22:00 до 6:00, під час дії якої заборонено пересування всіх цивільних осіб без спеціальної перепустки чи дозволу.

ОСОБА_1 ці вимоги порушив, хоча судом першої інстанції і не зазначено що правопорушення скоєне під час дії комендантської години.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази його перебування в стані сп`яніння, відсутні докази того що він відмовився від проходження огляду, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які визначені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння.

Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2. 5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскі-льки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим по-годились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини, суд першої інстанції правильно визнав як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд виніс остаточне рішення без участі ОСОБА_1 , який перебував у лікувальному закладі, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Протокол про адмінправопорушення надійшов до суду 5.08.2022 р. і перше судове засідання було призначене на 11.08.2022 р. Суд першої інстанції протягом тривалого часу, більше десяти раз задовольняв клопотання ОСОБА_1 та його захисника Федини О.В. про відкладення судових засідань та надавав учасникам судового розгляду час, якого цілком достатньо для підготовки до судового розгляду.

В судових засіданнях 6.06.2023 р., 16.06.2023 р., 22.06.2023 р. та 28.06.2023 р. захисник Федина О.В. приймав участь, а в судовому засіданні 6.06.2023 р. просив розглядати справу без участі ОСОБА_1 .

В заяві про відкладення розгляду справи, захисник вказав, що 7.07.2023 р. ОСОБА_1 госпіталізовано та на 10.07.2023 р. (за інформацією клієнта) заплановано операцію. На підтвердження цієї обставини надав фотокопію обкладинку «Медичної карти стаціонарного хворого №15672». Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з наданої обкладинки не вбачається, що вона стосується саме правопорушника, тому що в ній зазначено тільки прізвище, ім`я та по батькові, не вказані його інші анкетні дані, не вказаний лікар, не можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 за станом здоров`я не може прибути у судове засідання. Також, на цій фотокопії обкладинки відсутні відомості про оперативне втручання для ОСОБА_1 , яке, як зазначив у заяві захисник, заплановано на 10.07.2023 р.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що правопорушник та його захисник свідомо затягують розгляд справи і штучно створюють підстави для того, щоб пройшов однорічний термін з дня вчинення правопорушення, і особа, яка притягається до адмінвідповідальності уникнула накладення стягнення, з посиланням на вимоги ст. 268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справи за ст. 130 КУпАП, а також з урахуванням принципу судочинства, зазначеного в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, прийшов до висновку, що можливо розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які не виконують своїх обов`язків з`явитись до суду у визначений судом час та місце, а тому доводи апеляції про порушення судом права на захист ОСОБА_1 не ґрунтуються на матеріалах справи, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адмінправопорушення є актом обвинувачення, розгляд такої справи має кримінально-правовий характер, що суд з власної ініціативи активно збирав докази обвинувачення, що проявилося у направленні запиту до ТСЦ № 7145 Регіонального сервісного центру МВС у Черкаській обл. щодо наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія ( а. пр. 29, 32), допиті свідка ОСОБА_2 , який склав протокол про адмінправопорушення, в судовому засіданні є необґрунтованими, оскільки чинним КУпАП передбачено, що участь прокурора є обов`язковою при розгляді судом справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, при розгляді інших категорій справ обов`язкова участь прокурора взагалі не передбачена законом. До того ж апелянт не вказує процесуальний шлях, за яким суд першої інстанції мав би забезпечити участь сторони обвинувачення (можливо прокурора) при розгляді цієї справи. Допит свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні 6.06.2023 р. було проведено за участю захисника, який мав можливість задавати питання свідку, тобто суд дав можливість адвокату виконати свої обв`язки по захисту прав свого клієнта. Також, апеляційний суд не може погодитись із твердженням апелянта, що суд з власної ініціативи збирав докази обвинувачення через допит особи яка склала протокол, що не є збиранням доказів, тому що його прізвище вказане в протоколі про адмінправопорушення, а саме для перевірки обставин, які викладені в протоколі, або перевірка наявності у правопорушника посвідчення водія. Такі дії суду не суперечать жодним вимогам чинного законодавства, а навпаки спрямовані на виконання вимог щодо повноти судового розгляду, які покладені на суд ст. ст. 245, 251, 252 та 280 КУпАП.

Безпідставними є доводи апеляції про те, що до матеріалів протоколу не були долучені акт огляду та направлення на огляд, тому що протокол було складено щодо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місті зупинки та в закладі охорони здоров`я. Тобто, апелянт вказує, що після відмови водія від огляду працівник поліції повинен скласти документ про те, що він провів такий огляд. Після відмови водія взагалі проходити огляд, працівник поліції повинен скласти направлення на огляд до медичного закладу, від якого водій відмовився. Такі дії працівників поліції не передбачені Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9.11.2015 р. № 1452/735, суперечать здоровому глузду та не підлягають задоволенню.

Крім того, доводи апеляції про дійсні обставини зупинки поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та можливих неправомірних дій працівників поліції не можуть бути предметом даного судового розгляду, тому що виходять за межі протоколу про адмінправопорушення стосовно певної особи, на що правильно вказав суд першої інстанції в своєму рішенні.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції стосовно розбіжностей у часі подій, які відображені на відеозаписі та у протоколі про адмінправопорушення. Перевіркою матеріалів справи апеляційний суд встановив, що на відеозаписі з реєстратора був зупинений в 01:22 год., тобто це час коли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 тільки потрапив у поле зору працівників поліції, які в подальшому проводили перевірку, з`ясовували обставини, проводили процесуальні дії, що безумовно потребувало певного часу і тільки о 2:25 год. їм стало відомо, що правопорушник відмовився від огляду на стан сп`яніння, про що і відображено в протоколі.

Чинний КУпАП в ст. ст. 1 та 7 та ч. 1 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює обов`язок учасників судового розгляду діяти тільки у встановлений законом спосіб. Чинним КУпАП не передбачено інституту відводу (самовідводу) судді, що розглядає справу про адмінправопорушення. Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції 28.06.2023 р. захисником Фединою О.В. був заявлений відвід головуючому по справі судді Бойко Н.В. ( а. пр. 101-105), який розглянуто та ухвалою суду від 28.06.2023 р. у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено (а. пр. 110-111), тому що суд прийшов до висновку, що недовіра захисника до суду заснована на його незгоді із процесуальними рішеннями, які прийняті судом під час розгляду справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що саме по собі не може свідчити про наявність підстав для відводу судді. Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстави для відводу, викладені в заяві захисника, ніяким чином не впливають на законність остаточного судового рішення, яке є предметом оскарження, та не є підставою для його скасування або зміни.

Стосовно доводів апеляції про те, що суд не допитав свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про допит яких заявляв клопотання захисник, то апеляційний суд наголошує, що безумовно сторона, яка заявила таке клопотання, має забезпечити їх явку. Суд має право тільки сприяти їх виклику та допиту, використовуючи ті процесуальні можливості, які надані суду законом. Так, суд першої інстанції направляв судові повістки про виклик до суду вказаним свідкам на 12:00 год. 22.06.2023 р. ( а. пр. 87, 88), на 10:00 год. 28.06.2023 р. ( а. пр. 96, 97), на 14:00 год. 29.06.2023 р. ( а. пр. 115, 116), на 10:40 год. 10.07.2023 р. ( а. пр. 122, 123) та неодноразово відкладав розгляд через їх неявку без повідомлення причин, що свідчить про дотримання судом процесуального законодавства, тому що суд не перекладав на ОСОБА_1 обов`язку доводити свою невинуватість, як зазначено в апеляції, а навпаки задовольнив клопотання захисника про виклик свідків, чим надав можливість довести невинуватість шляхом самостійної реалізації права на захист, про що також наголошується в апеляції. Пріоритет публічного інтересу над приватним це дійсно дискреційні повноваження суду, він їх використав та належним чином обґрунтував в судовому рішенні чому він їх застосовує.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд має провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адмінвідповідальності, оскільки безпідставне, умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким, згідно ст. 1 КУпАП, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Наведені обставини та мотиви свідчать про безпідставність вимог апеляції в цій частині.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Стосовно доводів клопотання захисника Федини О.В. про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адмінстягнення, то апеляційний суд зауважує, що під час апеляційного розгляду не було встановлено підстав для зміни або скасування судового рішення, яким адмінстягнення було накладено, апеляційний суд дійшов висновку про залишення постанови суду першої інстанції без змін, а тому взагалі не вирішує питання про накладення стягнення і не може керуватися вимогами ст. 38 КУпАП, якою встановлено строки накладення адмінстягнення. За таких обставин, підстави для задоволення такого клопотання відсутні.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що порушень закону, які б мали наслідком скасування чи зміну постанови допущено не було.

Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.07.2023 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Федини О.В. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.