Справа № 462/5757/22
ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює: військова частина, командир вертольоту.

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , 09.10.2022 року о 17.48 год. по вул. Ряшівська, 5 у м. Львові, керував транспортним засобом «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер «Alcotest- 6820, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Результати огляду на стан сп`яніння 0,96 промілле.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що він являється військовослужбовцем, у зв`язку із ротацією, йому була надана відпустка, яку він проводив у знайомого. Близько 17 год. 09.10.2022 року він був змушений сісти за кермо, оскільки отримав наказ прибути до місця дислокації у зв`язку із можливою повітряною тривогою. В момент зупинки транспортного засобу він відчував себе абсолютно тверезим, він уцілому керував своїми діями, алкоголь вживав напередодні. Від огляду на Драгері не відмовився, був впевнений, що результат буде негативний.

Захисник ОСОБА_1 на електронну адресу суду подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності. ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка в той час загрожувала державному та громадському порядку, власності держави, могла завдати суттєвої шкоди обороноздатності держави.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 , його вина стверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом ААД № 156453 від 09.10.2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом від 09.10.2022 року, відеозаписами від 09.10.2022 року, що містяться в матеріалах справи.

Дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд не бере до уваги клопотання захисника Харчука О.П. на те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Відповідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Тобто, для встановлення того, що особа діяла в стані крайньої необхідності, необхідно, щоб небезпека не могла бути усунена іншим шляхом, а також є єдиним засобом захисту від небезпечних дій. В судовому засіданні не встановлено, що небезпека не могла бути усунена іншим шляхом та була єдиним засобом від небезпечних дій. Також не встановлено необхідності використання саме транспортного засобу особисто ОСОБА_1 , а не іншим чином прибуття за місцем дислокації.

Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.36 КУпАП, вважаю за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

Керуючись ст. 33, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 496,20 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк