Провадження № 3/761/5783/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Антонюк Марина Станіславівна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, працюючої директором ТОВ «ГІПЕРКОМ», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадження Шевченківського районного суду м. Києва, надійшов протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора ТОВ «ГІПЕРКОМ», допустила порушення законодавства про працю, а саме: Порушення вимог частина перша статті 10 ЗУ № 2136 заробітна плата працівникам не виплачується у відповідності до умов, визначених трудовим договором.

Відповідно частини першої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 ЗУ № 108 виплата заробітної плати не проводиться регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Так, відповідно наданої довідки про стан заборгованості на 01.06.2023, копій розрахункової відомості №НЗП-000004 за лютий 2023 рік, розрахункової відомості №НЗП-000005 за березень 2023 рік, розрахункової відомості №НЗП-000007 за квітень 2023 рік, та письмових пояснень директора ТОВ «Гіперком» ОСОБА_1 виявлено заборгованість з виплати заробітної плати за період з лютого 2023 року по квітень 2023 рік перед 11 працюючими працівниками в сумі 347646,59 гривень.

Віповідно до протоколу, дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

До суду ОСОБА_1 не з`явилась, жодних заяв або клопотань, в тому числі і про відкладення, або ж письмових заперечень на протокол - не направляла.

Так, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа "Каракуця проти України"). ОСОБА_1 до суду не прибула, розглядом справи не цікавилась, своїм правом взяти участь у судовому розгляді не скористалась.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляла, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також приймаючи до уваги, що участь особи при розгляді справ за ст.41 КУпАП не є обов`язковою, суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Крім цього, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.09.2016 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Згідно положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Судом враховується, що заборгованість виникла у період дії воєнного стану, та, відповідно до долучених до протоколу пояснень ОСОБА_1 така заборгованість безпосередньо пов`язана із військовими діями в країні, при цьому, за словами ОСОБА_1 , підприємством вживаються зусилля для погашення такої заборгованості.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

В той же час, судом враховується, що відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у розпорядженні уповноваженої особи, якою такий протокол було складено, перебували доводи ОСОБА_1 про те, що заборгованість виникла внаслідок бойових дій, разом з тим вказані доводи особи, були проігноровані головним державним інспектором Державної служби з питань праці, жодного аргументу про те, що в даному випадку положення ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не мають застосовуватись - у протоколі не наведено.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП підлягає закриттю за недоведеністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ч.1 ст.41, ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя Шевченківського

районного суду міста Києва М.С. Антонюк