Єдиний унікальний номер: 379/1326/22
Провадження № 3/379/13/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Зінкін Володимир Іванович, за участю захисника Поліщука Р.А., розглянувши матеріали справи, що надійшли від відділення поліції № 4 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомо, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2022 до Таращанського районного суду Київської області від відділення поліції № 4 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 175679 від 02.12.2022, складений інспектором СРПП відділення поліції № 4 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом Самарчуком Віталієм Віталійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу, 02.12.2022 о 23 год. 05 хв. в м. Тараща по вул. В.Сікевича, 67, керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager 6810, результат тесту склав 0,44% проміле, з результатом водій ОСОБА_1 погодився, від проходження огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП не визнав повністю. Пояснив, що 02.12.2022 о 22-50 він був з товаришем ОСОБА_2 , робили ремонт. Потім вирішили розійтися. Його ( ОСОБА_1 ) автомобіль знаходився біля автостанції в кармані для зупинки. Права, паспорт та гаманець були в машині. Він хотів забрати ці речі йти додому пішки лягати спати. Вдень вони пили пиво, тому вирішив забрати речі та йти додому. Він в бардачку дивився документи і речі, товариш був біля автомобіля. В цей час їх замітив патруль поліції, попросили відкрити багажник і перевіряли документи. Працівники поліції побачили, що він випивший, тому запропонували скласти протокол. Спочатку він продував алкотестер, показало 0,44 проміле. Він казав, що не керував автомобілем. Поліцейські пропонували проїхати в лікарню, але він відмовився, оскільки не керував автомобілем. Акт огляду не давали. По часу зайняло десь півтори години. Час, який вказано на відеозаписі, не відповідає дійсному. Свідок, якйи був залучений працівниками поліції, відлучався на 20 хвилин.

Захисник Поліщук Р.А. у судовому засіданні прохав закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Серед інших порушень, в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобам.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що півтора місяця назад, дату точно не пам`ятає, він разом з ОСОБА_4 встановлювали бойлер в м. Тараща в будинку коло автостанції. ОСОБА_5 туди приїхав на автомобілі, а його підвіз інший знайомий. Закінчили близько 23-ї години. Ще в обід разом зі ОСОБА_5 пили пиво. Коли вийшли щоб вже розходитись по домам, ОСОБА_5 сказав: « ОСОБА_6 , я заберу документи з автомобіля». Оскільки вдень вживали алкоголь, вирішили розійтися пішки по домам. Вони разом підійшли до автомобіля «Шевролє», який знаходився на автостанції на стоянці. Він (свідок ОСОБА_3 ) в автомобіль не сідав, ОСОБА_5 тільки присів на водійське крісло, включив світло, почав ритися у бардачку. В цей час приїхав автомобіль поліції, працівники поліції перевірили документи у нього та ОСОБА_5 . Поліцейські почули, що він і ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння. Потім ОСОБА_5 продув прилад «Драгер», показало близько 0,5 проміле, з чим ОСОБА_5 погодився. Працівники поліції також пропонували проїхати в лікарню, ОСОБА_5 також не погодився. Був складений протокол. Наполягає, що ОСОБА_5 автомобіль не заводив та на ньому не рухався. На відеозаписі зафіксовано, що він (свідок ОСОБА_3 ) казав, що за кермом був ОСОБА_5 , оскільки через стан алкогольного сп`яніння невірно зрозумів запитання поліцейського, подумав, що його запитали про те, чий був автомобіль.

Свідок ОСОБА_7 та поліцейський ОСОБА_8 викликались у судове засідання але не з`явились, причин неявки не повідомляли.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9А ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У пункті 38 постанови Верховного Суду від 20.02.2019, справа № 404/4467/16-а вказано, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування транспортним засобом, зазначаючи, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 .

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018, справа № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 02.12.2022 о 16 год. 25 хв. в м. Тараща по вул. В.Сікевича, 67, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 .

Однак,згідно досліджених судом відеозаписів з нагрудних відеокамер працівників поліції, вбачається, що екіпаж патрульної поліції 02.12.2022 року стояв біля автомобіля CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у нерухомому стані, на узбіччі дороги.

Цими відеозаписами підтверджено пояснення ОСОБА_1 та показання свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, на момент приїзду поліції і автомобіль перебував у нерухомому стані.

З досліджених відеозаписів не вбачається, що автомобіль CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул. В. Сікевича та був зупинений. На відеозаписі зафіксовано повідомлення поліцейського, що транспортний засіб припаркований. З відеозапису не вбачається, ким саме зупинений автомобіль, хто був за кермом.

Таким чином, вказаними відеозаписами, які є об`єктивним доказом у справі не підтверджено факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває біля свого транспортного засобу склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Будь яких інших доказів, які підтверджували б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Разом з тим, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані в судовому засіданні пояснення учасників, у сукупності із оглянутими в судовому засіданні іншими матеріалами справи, суд, оцінивши наявні в даній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП має бути закрито.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 130 ч. 1, 266, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Суддя: В. І. Зінкін