Справа №578/852/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косар А. І.
Номер провадження 33/816/689/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 204-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , мешканку АДРЕСА_2 ,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та піддано за цим законом адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 3400 грн. з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення за те, що 22 серпня 2022 року близько 09 год. 00 хв. на напрямку населених пунктів Чортково (РФ) Мілове (України) здійснила незаконний перетин державного кордону України, чим порушила ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову судді суду першої інстанції та закрити провадження у справі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що до серпня 2022 року проживала в смт. Новопсков Старобільського району, Луганської області. З початком військової агресії РФ проти України, її селище було окуповано, виїхати на підконтрольну територію України, вона не мала можливості, оскільки на лінії фронту відбувалися активні бойові дії.

Після тривалого часу проживання в окупації, з метою збереження свого здоров`я та життя, апелянт прийняла рішення евакуюватися та виїхати на вільну територію України. Єдиним способом покинути тимчасово окуповану територію Луганської області було перетнути українсько-російський кордон, у пункті пропуску «Мілове», місце розташування: Луганська область, Міловський район, який тимчасового закритий.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 вважає, що діяла в стані крайньої необхідності, так як рятувала своє життя, після отримання численних погроз, у разі відмови співпрацювати з окупаційною владою та небажанням отримувати російський паспорт.

Тому з урахуванням положень ст. 49 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, ч. 9 ст. 9 Закону України «Про державний кодон України», перетин державного кордону в закритому пункті пропуску в умовах війни з метою врятувати життя не має тягнути за собою адміністративної відповідальності.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що з текстом постанови була ознайомлена лише 11 серпня 2023 року. Тому вважає за необхідне звернутися з клопотанням про поновлення строку.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явилася, від її захисника адвоката Блохіна А.В. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно штампу відділення поштового зв`язку України, апеляційна скарга на постанову судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року, була подана ОСОБА_1 14 серпня 2023 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. Причиною пропуску строку, апелянт зазначає не своєчасне отримання постанови судді.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіривши представлені матеріали та доводи ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді від 01 листопада 2022 року, у зв`язку з чим її клопотання підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`активне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 119279 від 23.10.2022 р., письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами, які були досліджені місцевим та апеляційним судами.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що вона діяла в стані крайньої необхідності, слід вказати таке.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 204-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а суб`єктивна сторона правопорушень, характеризується наявністю прямого умислу.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Згідно з ст.ст. 17, 18 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно сталої судової практики, стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки з долучених письмових пояснень, остання повідомила, що була у чоловіка, котрий проживає на окупованій території. Крім того ОСОБА_1 на місці події не повідомляла працівників прикордонної служби, що діє в стані крайньої необхідності.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративне правопорушення, яке вчинила ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення апеляційний суд звертає увагу на вимоги ст.ст.23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.

Він передбачає, як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Даних, що ОСОБА_1 раніше притягувалася за адміністративні правопорушення матеріали справи не містять.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення та те, що ОСОБА_1 із тимчасово окупованої території України незаконно перетнула державний кордон поза встановленим пунктом пропуску, а саме «Мілове», яке відповідно до розпорядження КМ України від 26.02.2022 р. № 188-р, тимчасово закритий у зв`язку із військовою агресією з боку РФ та веденням воєнного стану на території України, з метою потрапити на підконтрольну Україні територію, апеляційний суд вважає, що хоча ОСОБА_1 і вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, однак будь-яких негативних наслідків від її дій не настало, тому вчинене правопорушення необхідно вважати малозначним, внаслідок чого, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, її слід звільнити від адміністративної відповідальності, справу відносно неї закрити з оголошенням їй усного зауваження, отже апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову судді від 01 листопада 2022 року - скасувати.

Застосування такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Краснопільського районного суду Сумської області від 01 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, скасувати.

На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.