Провадження № 3/686/188/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Порозова І.Ю., з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , його законного представника ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката Богача А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 27.07.2022 року о 14 год. 40 хв. порушила вимоги ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та п.4.34 Рішення 105 від 21.08.2019 року 51 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради за наступних обставин. У вказаний день та час неповнолітній ОСОБА_2 , 2008 року народження, зайшов з дозволу власниці ОСОБА_1 на господарство в АДРЕСА_1 на якому знаходився собака породи вівчарка, яка в Україні рахується, як небезпечна порода, побачивши невідому особу собака зірвалась з повідка та вкусила ОСОБА_2 за палець лівої руки, чим спричинила та заподіяла шкоду здоров`ю ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що провадження у ній підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 27.07.2022 року о 14 год. 40 хв. прибув у гості до друга-сина ОСОБА_1 , у двір будинку в АДРЕСА_1 де на нього напав собака породи вівчарка, вкусивши за палець. Таким чином здоров`ю ОСОБА_2 було заподіяно шкоду. Двір де перебував собака був огороджений та зі слів ОСОБА_1 собака був прив`язаний, однак зірвався з повідка.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому заперечила та пояснила, що про прихід неповнолітнього ОСОБА_2 вона не знала.

Частина 3 статті 154 КУпАП України передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Ч. 1 ст. 154 КУпАП України встановлено відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Вказана норма частково є бланкетною, зокрема в частині порушення правил утримання собак і котів і з огляду на зміст протоколу у справі про адміністративне правопорушення №629053 саме порушення певних правил ставиться у вину ОСОБА_1 ..

У судовому засіданні з`ясовано, що рішенням 51 чергової сесії Лісогринівецької сільської ради від 21.08.2019 року затверджено Правила благоустрою територій, забезпечення чистоти і належного санітарного стану на території Лісогринівецької сільської ради, пункт 4.34 яких зобов`язує громадян дотримуватися Правил утримання та поводження з домашніми тваринами. Вигулювати та дресирувати домашніх тварин тільки у спеціально відведених місцях. ОСОБА_1 є мешканкою Лісогринівецької територіальної громади, а отже суб`єктом виконання вказаного рішення.

На неодноразові запити суду щодо наявності у вказаній громаді затверджених правил утримання та поводження з домашніми тваринами відповідь не надано. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ПОГ сектору взаємодії з громадами відділу превенції Хмельницького РУ поліції ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції С.Чобан, який складав протокол №629053 повідомив, що Лісогринівецькою сільською радою такі правила не затверджувалися.

Таким чином, єдиним нормативним документом, який може бути застосовним в даній справі є норма ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»(далі Закон) та сам Закон. Зокрема статтею 1 вказаного закону Закону визначено, що вважається утриманням тварин в домашніх умовах, це - обмеження природної волі домашніх тварин, що виключає їх вільне переміщення за межами квартири, подвір`я окремого будинку.

Тобто утримання тварин в межах подвір`я дозволено.

За змістом статті 9 Закону дозволяється утримання домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що утримання собак у дворі будинку, на прив`язі чи без неї законом дозволено.

Зважаючи на недосконалість змісту протоколу №629053 суддею проведено повний аналіз статті 9 Закону, зокрема в частині поняття вигулювання собак без повідків та намордників чи в не відведених для цього місцях, висновком якого є те, що перебування собаки у загородженому дворі будинку не може може вважатися її вигулюванням. Так, у вказаній нормі зазначено :

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити:

безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;

безпеку супроводжуваної домашньої тварини;

безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою;

наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже супроводом є поява з твариною поза місцем її постійного утримання та всі застереження щодо безпеки тварини стосуються її перебування поза місцем постійного утримання.

Будь яких інших норм, які б могли бути застосовні в даній справі не існує.

Враховуючи встановленні у судовому засіданні обставини та сукупний аналіз зазначених норм суддя дійшла висновку про те, що подія, яка трапилася з ОСОБА_2 не охоплюється диспозицією ст.154 КУпАП, жодна з умов, зазначених у ній не може бути застосовна виходячи із змісту протоколу №629053, який направлявся на доопрацювання, однак на момент розгляду справи строки для накладення адміністративного стягнення на вину особу збігли, а тому доцільності повторного повернення вказаного протоколу на доопрацювання суддя не вбачає, враховуючи відсутність можливості уповноваженої особи складати повторний протокол поза межами вказаних строків.

Таким чином, належних, допустимих та достовірних доказів, які з достатністю вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП України в матеріалах справи немає, тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого вказаною нормою.

При цьому суддя звертає увагу на те, що в ході розгляду справи оцінка надавалася діям ОСОБА_1 виключно через призму диспозиції статті 154 КУпАП, а тому висновки судді не виключають наявності підстав для встановлення в діях винної особи відповідальності іншого виду, цивільно-правової, моральної, тощо.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1 ч. 1, 283, 284, 294 КУпАП,

постановила:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду

Хмельниицької області І.Ю.Порозова