Справа №577/4359/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Семенюк І. М.
Номер провадження 33/816/1/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/4359/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, оскільки він не був повідомлений про розгляд справи судом у встановленому законом порядку і розгляд справи проведено у його відсутність, чим порушено право на захист. Суддя тільки перелічив наявні в справі докази без надання їм належної оцінки у сукупності, які не доводять його вину поза розумним сумнівом, письмові пояснення свідків без їх безпосереднього допиту судом не можна вважати належними доказами. Стверджує, що т/з не керував, а сидів на лаві. В матеріалах справи відсутній висновок щодо результатів медичного огляду, а тому вважає недоведеним стан його сп`яніння, він не був відсторонений і від керування т/з. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки пропустив його з поважних причин.

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2021 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 34000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк 3 роки без оплатного вилучення т/з. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_4 10.09.2021 о 17:00 в м. Конотоп Сумської області по вул. Шевченка та пр. Миру, керував автомобілем марки «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager», чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР. Дана особа повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (постанова судді Баришівського районного суду Київської області від 23.02.2021 № 355/1487/20).

10.09.2021 о 17:00 ОСОБА_4 в м. Конотоп Сумської області по вул. Шевченка, 73, керуючи автомобілем марки «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_5 , не був уважним, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з т/з «Форд Фокус», д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований біля кафе «Колокольчик», внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 13.1 ПДР.

10.09.2021 о 17:00 ОСОБА_4 в м. Конотоп Сумської області по вул. Шевченка, 73, керуючи автомобілем марки «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 , належним ОСОБА_5 , здійснивши зіткнення з автомобілем «Форд Фокус», д. н. з. НОМЕР_2 , залишив місце ДТП, до якого він причетний, внаслідок чого порушив вимоги п. 2.10 ПДР.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду у встановлений законом спосіб, у судове засідання 18.01.2023 захисник Фесик І. А. не з`явися, жодних клопотань про відкладення судового розгляду до апеляційного суду не подавав.

ОСОБА_4 , будучи неодноразово повідомленим про час і місце апеляційного розгляду в порядку, передбаченому ст. 277-2 КУпАП, в чергове судове засідання 18.01.2022 ОСОБА_4 не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи не надходило.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), а у іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Також ЄСПЛ у своєму рішенні в справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. При цьому саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення ЄСПЛ від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», рішення ЄСПЛ від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Приймаючи до уваги неодноразову неявку ОСОБА_4 на виклики суду, який обізнаний про перебування на розгляді апеляційного суду даної справи, а також те, що він був своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце судового розгляду за адресою, зазначеною в його апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за можливе розглянути дану справу у їх відсутність.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3 днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_4 не був присутній під час прийняття суддею рішення, копію постанови отримав 01.10.2021, а апеляційну скаргу подав 13.10.2021, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ААБ № 177945, серії ААБ № 178116 та серії ААБ № 178112 від 10.09.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_4 , керуючи т/з «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка повторно, протягом року вчинила дії, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, був неуважним, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з т/з «Форд Фокус», д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований біля кафе «Колокольчик», внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження після чого залишив місце ДТП, до якого він причетний, внаслідок чого порушив вимоги п. 2.10 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування «Alkotest 6820», згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_4 10.09.2021 становили 2,16 проміле (а. с. 4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 18), відповідно якого 10.09.2021 працівником поліції проведений огляд водія ОСОБА_4 на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного пристрою, результат огляду 2,16 проміле, з яким останній погодився;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких в їх присутності ОСОБА_4 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних пристроїв, результат позитивний 2,16 проміле, з яким останній погодився (а. с. 7, 8);

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого ОСОБА_4 в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного пристрої, з результатом якого останній погодився, заперечуючи при цьому тільки факт керування т/з, пояснюючи що просто сидів на лавці неподалік свого авто (а. с. 9);

- схемою місця ДТП (а. с. 15) за участі т/з «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 та т/з «Форд Фокус», д. н. з. НОМЕР_2 , в якому зафіксовані пошкодження, виявлені після ДТП;

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , згідно яких його т/з безпосередньо перед ДТП був у нерухомому стані, в той час, коли він сідав в своє авто в нього в`їхав т/з «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 та не зупинившись поїхав. Він сів за кермо свого авто та наздогнав його, водій був на підпитку, після чого він викликав працівників поліції (а. с. 16);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_8 , який бачив події, які відбувалися за участі т/з «Хюндай Соната», д. н. з. НОМЕР_1 та т/з «Форд Фокус», д. н. з. НОМЕР_2 (а. с. 17);

- постановою Баришівського районного суду Київської області від 23.02.2021 (а. с. 63).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушень, які ставляться йому у провину, скільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення вказаних свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Питання встановлення первинно наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Вище наведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання працівниками поліції всупереч тверджень апеляційної скарги самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з, і як в присутності свідків, так і з відео фіксацією подій, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 з приводу того, що він т/з не керував, то такі доводи є непереконливими та спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, на яких потерпілий чітко пояснює працівникам поліції, що саме ця особа скоїла ДТП, а в подальшому була ним безпосередньо зупинена.

Під час допиту в суді апеляційної інстанції інспектор поліції ОСОБА_9 підтвердив зафіксовані на відеозаписі обставини.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи висновку щодо результатів медичного огляду, оскільки такий був проведений на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, з результатом якого ОСОБА_4 погодився.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними посилання в апеляційній скарзі на неналежне сповіщення судом ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи, оскільки, дійсно, згідно вимог ст. 277-2 КУпАП, суд повідомляє особу про розгляд справи шляхом надіслання повістки, тобто в даному випадку судом дійсно було допущено порушення вимог процесуального закону.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що фактично справа була розглянута судом першої інстанції в день, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто 14.09.2021, про що ОСОБА_4 було достеменно відомо, оскільки як убачається з відеозапису працівник поліції неодноразово роз`яснював йому час та місце, де відбудеться судовий розгляд, при цьому ОСОБА_4 був ознайомлений зі змістом протоколу, про що свідчить його власноручний підпис.

Крім того, судом апеляційної інстанції у повній мірі поновлено порушені процесуальні права ОСОБА_4 , зокрема, поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, надано можливість обґрунтувати свою невинуватість відповідними доказами, поясненнями свідків, яким він, користуючись допомогою захисника, не скористався, будь-яких доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин не надав.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_10 протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 130, ст. 124, 122-4 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124, 122-4 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2021.

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2021 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов