КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/340/2023 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Процик Д.Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцяти тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2022 року о 22 год. 50 хв. у м. Києві на Набережному шосе, 25, керував автомобілем марки «БМВ» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Процик Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права. А також посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, а обставини справи в повній мірі не досліджено та оцінка доказам не надана належним чином, а тому просить скасувати постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що приймаючи рішення по даній справі та притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції не дослідив та залишив поза увагою, що огляд на стан наркотичного сп`яніння водія було проведено з грубим порушенням вимог ст. 266 КУпАП, оскільки від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, про що свідчить доданий до протоколу відеозапис з камери 470792.

Також апелянт вказує, на порушення права на захист ОСОБА_1 , адже, ОСОБА_1 два рази просив суд першої інстанції відкласти судове засідання в тому числі для надання часу на звернення до адвоката за юридичною консультацією, який було укладено 18.11.2022 між адвокатом Проциком Д.Г. та ОСОБА_1 , разом з тим, судом 16.11.2022 було винесено постанову, текст її станом на 22.11.2022 ще не був виготовлений, і станом на день подання апеляційної скарги, постанову вони не отримали, а також її текст відсутній в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

До початку апеляційного розгляду від адвоката Процик Д.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги на постанову Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022, в який він зазначає, що не згодний із зазначеною постановою у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, така постанова не обґрунтована, а обставини справи у повній мірі не досліджено. Зазначає, що ОСОБА_1 свою вину у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнає, оскільки на вимогу працівника поліції щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, а навпаки надав згоду та виконував усі вимоги працівника поліції.

Апелянт вказує, що суддя місцевого суду, досліджуючи доданий до протоколу відеозапис з місця події, на який він посилається у своїй постанові, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАН, надав оцінку лише діям правомірності працівника поліції щодо законності пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, однак не надав оцінки та залишив поза увагою факт, зафіксований на вищезгаданому відеозаписі, а саме згоду ОСОБА_1 пройти такий огляд (відео з камери поліцейського 470792 23:22:55). Внаслідок чого суддя місцевого суду прийшов до хибного рішення та виніс незаконну постанову про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Також апелянт звертає увагу, що згода ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп?яніння у лікарні, у свою чергу, покладала обов?язок на поліцейського щодо забезпечення ним проведення огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров?я. Однак, поліцейським така згода була проігнорована та розцінена, як відмова від проходження огляду на стан сп?яніння, внаслідок чого було незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння

Крім того, апелянт зазначає, щодо невірності посилання судді у оскаржуваній постанові на письмові пояснення, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які письмові пояснення .

Також апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення (а.с.1) не може бути визнаний належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки зазначені у ньому відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп?яніння суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не відповідають дійсності, адже, згідно із відеозаписом з камери працівника поліції 470792, після запропонування працівником поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп?яніння, він надав згоду проїхати до медичного закладу, проте, працівниками поліції не було забезпечено доставку вказаної особи до закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП та вимоги підзаконних нормативних актів щодо порядку проходження огляду на стан сп?яніння, що залишилось поза увагою судді місцевого суду та призвело до прийняття ним необґрунтованого рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано оцінки наявному у матеріалах справи направленню на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КМНКЛ «Соціотерапія» від 01.09.2022 (далі-направлення) (а.с. 2). Оскільки з направлення вбачається, що ОСОБА_1 ніби-то було доставлено на огляд у заклад охорони здоров`я поліцейським УПП у м. Києві ДІІ капралом поліції Буряк Аллою Вікторівною, однак ОСОБА_1 ніхто таких направлень не вручав і до КМНКЛ «Соціотерапія» його ніхто не доставляв, що підтверджується відсутністю його підпису у направленні чи будь-якої іншої інформації про те, що йому було відомо про таке направлення взагалі. Тому, апелянт вважає, що у розумінні чинного законодавства вказане направлення не може бути належним та допустимим доказом у справі з огляду на те, що воно не містить обов`язкового реквізиту такого, як підпису особи, яка його склала. Апелянт вважає, що працівники поліції, розуміючи необхідність доставити ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я, у цьому випадку до КМНКЛ «Соціотерапія», формально у відсутність ОСОБА_1 склали направлення, що є грубим порушенням вимог Інструкції, Порядку, а також ст. 266 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, про обов`язкове відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом у законний спосіб, оскільки транспортний засіб не передавався іншій особі та не вилучався відповідно до ст. 265-2 КУпАП (тимчасове затримання транспортних засобів), що є підставою вважати, що ОСОБА_1 дійсно не мав ознак наркотичного сп`яніння та не перебував у такому стані відповідно. Наявний у протоколі запис про зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 год. носить суто формальний характер, оскільки ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції, для того щоб останні залишили автомобіль у його користуванні, був змушений виконувати вказівки працівників поліції, тому вказаний запис у протоколі не може бути належним доказом відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

До апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду не з`явивсь, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, але за участю його захисника, а тому враховуючи положення ч.6 ст. 294 КУпАП, розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Процик Д.Г. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суддя місцевого суду формально послався на фактичні дані, що містяться в протколі про адміністратвине правопорушення, письмових поясненнях та відеозаписі з камери поліцейського. Однак, самі по собі вказані матеріали справи не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин даної справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №094255 від 01.09.2022, ОСОБА_1 01.09.2022 року о 22 год. 50 хв. у м. Києві на Набережному шосе, 25, керував автомобілем марки «БМВ» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння рук, зіниці очей звужені та не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1)

На підтвердження викладених в протоколі обставин до протоколу додано докази, а саме: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.09.2022 (а.с.2) та відеофайл з нагрудної камери патрульної поліції 470792 (а.с.3).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є, зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з письмових пояснень, наданих суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не заперечував, що 01.09.2022 приблизно о 22 год. 40 хв. під час керування автомобілем був зупинений біля мосту Метро, що в районі Набережного шосе, 25 в м. Києві працівниками поліції. При цьому зазначив, що на вимогу працівників поліції, передав їм документи на право керування транспортним засобом. У ході їх спілкування поліцейський повідомив, що має сумнів щодо його тверезості та запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився. Після чого, йому було запропоновано зачекати інший екіпаж патрульної поліції, який доставить його до лікарні. Приблизно хвилин через 20 приїхав інший екіпаж поліції, який провів огляд його автомобіля і особистих речей та повідомив, що на нього вже складено протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Не дивлячись на його незгоду з такими твердженнями, працівники поліції повідомили йому про необхідність підписання протокол та зазначення у ньому про зобов`язання не керувати транспортним засобом, щоб його автомобіль не забрали, що ним і було зроблено, після чого його відпустили.

У судовому засіданні апеляційної інстанції було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу, працівником поліції було з`ясовано у ОСОБА_1 чи вживав він наркотичні засоби та запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 надав згоду. Після чого, працівником поліції було повідомлено останнього про необхідність зачекати інший екіпаж патрульної поліції, який доставить його до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду, що також не заперечувалось ОСОБА_1 . В подальшому на відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції здійснює перевірку даних іншої особи, яку було зупинено за порушення комендантської години. На цьому відео завершується.

Отже, згідно із відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 надав згоду проїхати до медичного закладу та здати відповідний аналіз, що цілком узгоджується і з поясненнями, наданими ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції.

Відтак, дані відеозапису з нагрудної камери поліцейського не містять факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд же першої інстанції надав оцінку вказаному відеозапису лише щодо правомірності дій працівника поліції щодо законності пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, однак не взяв до уваги ту обставину, що відеозапис не містить факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Що стосується наявного в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то згідно п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, таке направлення складається під час направлення водія транспортного засобу до найближчого закладу охорони здоров`я, у тому числі, і у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, і жодним чином не підтверджує факту відмови особи у проходженні такого огляду.

Письмових же пояснень ОСОБА_1 , на які послався суд першої інстанції, матеріали справи не містять взагалі.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№094255 від 01.09.2022 не може бути визнаний належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки зазначені у ньому відомості щодо відмови ОСОБА_1 , від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не відповідають дійсності, так як згідно із відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 надав згоду проїхати до медичного закладу та здати відповідний аналіз, що залишилось поза увагою судді місцевого суду та призвело до прийняття ним рішення, сумнівного з точки зору його законності.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку відсутністю в матеріалах справи об`єктивних доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважаю, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скаргаадвоката Процик Д.Г. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Процик Д.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022, якою ОСОБА_1 , якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцяти тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал