Справа № 577/4730/22
Провадження № 3/577/17/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2023 р. м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Семенюк І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира роти зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку, військової частини НОМЕР_1

за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення КИС/К № 414 від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_1 , будучи командиром роти зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , являючись військовою службовою особою, відповідальною за дотриманням техніки безпеки військовослужбовцями, неналежно виконував свої службові обов`язки щодо виконання особовим складом заходів безпеки під час проведення занять і робіт, не вжив заходів щодо належного контролю за підпорядкованим особовим складом. Так, 13 грудня 2022 року приблизно о 9 год 12 хв у АДРЕСА_2 , на тимчасовій території базування тилового пункту управління, молодший сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_3 не вийшли на зв`язок, після чого в приміщенні були виявлені без ознак життя. В ході проведеної перевірки було встановлено, що загиблі військовослужбовці забезпечували тиловий пункт управління зв`язком цілодобово в окремому приміщенні, де розташовувалось обладнання для забезпечення зв`язку. У зв`язку з регулярним відключенням електроенергії в місті військовослужбовці використовували генератор, який знаходився в сусідній кімнаті, і під час його роботи відбулося пошкодження відводу вихлопних газів, накопичення їх в приміщеннях, де несли службу військовослужбовці , внаслідок чого останні загинули від отруєння чадним газом. При перевірці документації виявлено відсутність журналу проведення інструктажів з техніки безпеки особового складу на місці виконання службового обов`язку загиблими.

Таким чином , ОСОБА_1 , як службова особа, відповідальна за дотриманням техніки безпеки військовослужбовцями, вчинив недбале ставлення до військової служби, в умовах особливого періоду, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не визнав та пояснив, що недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх прав та обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами через несумлінне ставлення до них, наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку , збереження майна, що є складовою воєнної безпеки України. Тобто, суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Викладені в протоколі, складеному відносно нього, обставини не відображають всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а матеріали справи не містять відомостей, які б розкривали суть його недбалого ставлення до військової служби, відсутні посилання на порушені ним норми матеріального права, тобто нормативні акти, які він неналежно виконував. В той же час, ним виконувались всі обов`язки, які покладені посадовою інструкцією, про що свідчить наявність інструкцій з техніки безпеки, відомості про проведення інструктажу, журнал обліку інструктажів, які він долучив для спростування відомостей, викладених в протоколі. Крім того, за результатами службового розслідування встановлено, що смерть солдатів настала через нещасний випадок внаслідок дії неуточнених джерел в добовому наряді на бойовому чергуванні, в ході якого загиблі особи підпорядковуються не йому , а черговому, тобто іншій особі. Тому просить закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозаписи, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколами про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному вивченні справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 ).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. Диспозиція вказаної норми є бланкетною і встановлення ознак вказаного правопорушення потребує звернення до інших нормативних актів, якими врегульовано проходження військової служби та які були порушені військовослужбовцем.

При цьому, об`єктивна сторона цього правопорушення передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них, а суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини, тобто прямим умислом.

Викладені в протоколі обставини містять посилання на загальні норми Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» , які не відображають всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а також не містять посилання на докази, які б доводили недбале ставлення ОСОБА_1 саме до військової служби.

Натомісць, ОСОБА_1 надані докази про результати проведення службового розслідування, з яких вбачається, що смерть військовослужбовців не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ними дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, а також графіки чергування та інструкції, з яких вбачається, коли стався нещасний випадок, військовослужбовці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несли чергування в БП-010 і підпорядковувалися черговому зв`язку відповідно до долученої інструкції чергового вузла зв`язку, інструкції з техніки безпеки, інструкції чергового вузла зв`язку по заходам пожежної безпеки, долучено витяг з журналу обліку інструктажів, а також відомості про проведення інструктажу, в тому числі і загиблим особам.

Дослідивши та оцінивши відомості протоколу про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, яке йому інкримінується.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені обставини, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя: І. М. Семенюк