ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , не працюючої,

за ст. 130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071487 від 25.07.2022 року, 25.07.2022 року о 22.20 год. в м. Володимир по вул. Ковельській водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ЗАЗ-Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат 0,45 проміле, чим порушила п.2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши зібрані у справі докази, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17. Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

ОСОБА_1 винною себе не визнала. Її захисник Таращук О.В. вказала, що 25.07.2022 року о 22.20 год. її клієнтка перебувала у припаркованому автомобілі, до якого підійшов працівник поліції, запропонував надати посвідчення водія та запитав хто вживав алкоголь у автомобілі, запропонував пройти алктест. Вона не зрозуміла, що відбувається, показала в Дії посвідчення водія, погодилася на тест. ОСОБА_1 не було роз`яснено її прав, не було запрошено свідків, вона тричі продувала тест, поки нарешті їй не повідомили про наявність алкоголю. Також ОСОБА_1 не бачила як розпаковували даний пристрій, чи була трубка одноразовою. Оскільки в авто перебувала мала дитина, то вона не могла зосередитися на всіх питаннях, які їй задавав працівник поліції. З результатом тесту ОСОБА_1 не погодилася, повідомила, що хоче пройти медогляд у лікарні на стан сп`яніння, оскільки вживала алкоголь вранці 24.07.2022 року, про що надала пояснення, а запах алкоголю в автомобілі був, то в ньому була інша особа, яка вживала алкоголь. Далі у ОСОБА_1 вилучили автомобіль, протокол складали вже за адресою: вул. Соборна в м. Володимир. Працівник поліції не пояснив, чому він вважає ОСОБА_1 водієм, за якими ознаками вона має ознаки алкогольного сп`яніння, лише пояснив, що чув запах алкоголю з авто.

Захисник Таращук О.В. наголосила, що диспозиція ст. 130 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зафіксовані на відеозаписі обставини не доводять наявність в діях її клієнтки складу правопорушення, оскільки на відеозаписі ОСОБА_1 не є водієм в розумінні ПДР. Проведення огляду на визначення стану сп`яніння проводилося з численними порушеннями. Так, за наявності ознак алкогольного сп`яніння у водія, поліцейський має провести огляд за допомогою спеціальних технічних засобів. Натомість, в протоколі не зазначено ознак алкогольного сп`яніння у водія, які слугували підставою для проведення її огляду. В порушення норм інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спецзасобу, не були запрошені свідки. При цьому, грубим порушенням інструкції є те, що ОСОБА_1 дали продути у прилад Драгер із вже вставленою трубкою, її не було розпаковано та вставлено у прилад, що дає підстави вважати, що до цього трубку вже використовували. Таким чином, порушення процедури проведення поліцейським огляду на визначення стану сп`яніння є підставою для його недійсності. До того ж, знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. З урахуванням вищевикладеного, захисник просив суд просив закрити провадження у вказаній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

До матеріалів справи долучено DVD-диск. З дослідженого суддею відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в припаркованому автомобілі, яке не рухалося. Інформації про те, на яких підставах останній запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, поліцейським не повідомлено. Тричі ОСОБА_1 продувала алкотест, при цьому, на відео не зафіксовано й моменту розпаковки трубку до приладу та вставляння її в Драгер. На відео відсутня інформація про причину зупинки транспортного засобу, про його рух, роз`яснення поліцейським прав ОСОБА_1 , зазначення наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд у медичному закладі у разі незгоди з результатом алкотесту. Фактично, долучений до матеріалів справи відеозапис є фіксацією складення адміністративного протоколу, а не доказом керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Абзацом 4 . 27 вказаної постанови, вказано, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення протягом якого часу особа перебувала в стані сп`яніння, правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли водій почав рухатися.

20.02.2019 року Верховний Суд в рамках справи № 404/4467/16-а зазначив, що керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспорту за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, перебування за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням позиції ОСОБА_1 , її захисника, вивчивши та оцінивши матеріали провадження, відеозапис з місця події, зважаючи на презумпцію невинуватості особи, суддя приходить до висновку, що будь-яких фактичних даних про те, що водій ОСОБА_1 керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено і в судовому засіданні не встановлено, а отак, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до ст.247 п.1 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 247, 256, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК