НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
30 січня 2023 року Справа № 322/76/23 (Провадження № 3/322/81/23)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду 23.01.2023, за ч.4 ст.172-11 КУпАП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, старшого солдата, старшого оператора першого відділення збору та обробки інформації першого взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:
старший солдат ОСОБА_1 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у військовій частині (далі ВЧ) НОМЕР_1 на посаді старшого оператора першого відділення збору та обробки інформації першого взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки.

Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_1 , зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, всупереч інтересам служби, старший солдат ОСОБА_1 , прибув в район виконання завдань за призначенням 23.12.2022 в населений пункту Сторчове Запорізької області, тоді ж як терміни відпустки за сімейними обставинами становив, згідно з наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 11.12.2022 №318 10 діб із 12.12.2022 по 21.12.2022.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав. Просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП.

По суті справи пояснив, що він вибув у відпустку 11.12.2022, додому прибув 12.12.2022. В розташування підрозділу з дому виїхав 22.12.2022 і прибув на місце 23.12.2022. Вважав, що згідно з положеннями п.18 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі спеціальний закон), час проїзду в межах України до місця проведення відпустки і назад не мав враховуватися у термін відпустки, відповідно, він повернувся з відпустки вчасно.

На питання судді повідомив, що рапорт від його імені друкував ОСОБА_2 (який був його безпосереднім командиром), а він лише підписав рапорт, після чого повернув ОСОБА_2 11.12.2022 останній повідомив йому, що рапорт погоджено і він може вибувати у відпустку. Безпосередньо з самим наказом його не ознайомлювали. На момент вибуття, йому не повідомляли, що з відпустки він має повернутися саме 22.12.2022. Про те, що існує спеціальна процедура для обліку часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, ОСОБА_2 йому також не повідомляв. Підтвердив, що 17.12.2022 ОСОБА_2 в чаті одного з мессенжерів, сповістив його, що він ( ОСОБА_3 ) має повернутися з відпуски 21.12.2022. Приблизно в той же період часу (17.12.2022) йому повідомлялося про це і засобом телефонного зв`язку. На це він відповів ОСОБА_2 , що буде виїжджати з дому 22.12.2022, що фактично і зробив. Просив долучити до матеріалів справи роздруківки його переписки з ОСОБА_2 та роздруківки із застосунку за допомогою якого, він замовляв подорож у відпустку і назад (вказані документи були долучені до матеріалів справи).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 показав, що проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 , має звання старшого лейтенанта. На момент події перебував на посаді командира взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки згаданої ВЧ і був безпосереднім командиром ОСОБА_1 . Останній мав певні проблеми зі здоров`ям внаслідок чого його доставляли на лікування в м. Запоріжжя. На початку грудня 2022 ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням надати відпустку, оскільки на думку останнього лікування в м. Запоріжжі було малоефективним і він хотів отримати більш кваліфіковану медичну допомогу вдома. В результаті з керівництвом попередньо було узгоджено, що ОСОБА_1 буде надана відпустка за сімейними обставинами. Приблизно 9 грудня 2022 він (свідок) виготовив стандартний бланк рапорту, який був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких пропозицій чи зауважень. В рапорті було відображена вказівка про надання відпустки без урахування днів на дорогу. 11.12.2022 він дізнався, що рапорт ОСОБА_1 погодили і було видано наказ про надання останньому відпустки за сімейними обставинами. Про це він (свідок) повідомив ОСОБА_1 і того ж дня той вибув додому. Відпускний квиток ОСОБА_1 не надавався. Наскільки він (свідок) пам`ятає, на той момент не повідомляв ОСОБА_1 про кінцевий термін його відпустки. Однак 17.12.2022 за допомогою мессенжера він сповістив того про те, що кінцевий термін його відпустки спливає 21.12.2022, тому останньому бажано бути в смт Новомиколаївка цього числа, щоб 22.12.2022 бути в підрозділі. Приблизно таке ж за змістом повідомлення було продубльовано ОСОБА_1 засобом телефонного зв`язку. На ці повідомлення той відповів, що виїжджати з дому буде 22.12.2022.

З відпустки на місце дислокації підрозділу ОСОБА_1 прибув 23.12.2022.

Про ці обставини він повідомив вищестояще керівництво (замполіта і командира дивізіону).

На питання судді свідок повідомив, що так звані дні на дорогу, теоретично можуть бути надані в разі виконання певних вимог. На практиці, в умовах воєнного часу це фактично не можливо.

На питання ОСОБА_1 в контексті порушень ним дисципліни в минулому, повідомив, що ОСОБА_1 перед цією подією напряму звертався до командира дивізіону з проханням надати йому відпустку, тоді як мав звертатися до нього ( ОСОБА_2 ), як до безпосереднього командира. Це є порушенням субординації. Окрім згаданих ситуацій, будь-яких інших зауважень по службі чи дисциплінарних порушень у ОСОБА_1 не було.

Свідок ОСОБА_4 показав, що проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 , має військове звання головний сержант. На момент події перебував на посаді сержанта із матеріального забезпечення батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки. В цій же батареї проходить службу старший солдат ОСОБА_1 . Йому (свідку) відомо, що 11.12.2022 ОСОБА_1 вибув у відпуску. Останній перед вибуттям здавав йому (як матеріально відповідальній особі) зброю та речі. Зі слів офіцера ОСОБА_2 він дізнався, що ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами на 10 діб, без днів на дорогу. Останній мав повернутися з відпустки 22.12.2022, а повернувся 23.12.2022. ОСОБА_2 приблизно 17.12.2022, в його (свідка) присутності, телефонував ОСОБА_1 і повідомляв, що той мав прибути у підрозділ 22.12.2022. Свідок вказав, що він раніше також отримував відпустку, на 10 діб, яка надавалась без днів на дорогу.

На питання ОСОБА_1 в контексті порушень ним дисципліни в минулому, повідомив, що будь-яких зауважень по службі у ОСОБА_1 не було.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 показав, що він перебуває на посаді командира дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , є уповноваженою особою на складання протоколів про вчинення військових адміністративних правопорушень. У протоколі №414 складеному щодо ОСОБА_1 була допущена технічна описка, помилково проставлена дата «10» січня 2023 року, замість правильної «9» січня 2023 року. Саме 09.01.2023, ОСОБА_1 був ознайомлений з протоколом і йому був наданий другій примірник цього документу.

По суті справи показав наступне. Солдат ОСОБА_1 проходить службу в одному з підрозділів дивізіону артилерійської розвідки. Останній звертався в медичну частину зі скаргами на здоров`ям, тому його, на скільки пам`ятає свідок, принаймні двічі, возили на обстеження в м. Запоріжжя, однак на стаціонар не госпіталізували. ОСОБА_1 звертався безпосередньо до нього з проханням надати йому відпустку мотивуючи це незадовільним станом здоров`я. Вказана причина не була підставою для надання відпустки, водночас після внесення останніх змін у спеціальний закон (Закон №2822-IX від 1 грудня 2022 року «Про внесення зміни до пункту 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо надання військовослужбовцям відпусток під час дії воєнного стану») з`явилася можливість надати ОСОБА_1 відпустку за сімейними обставинами.

Військовослужбовцям, які служать в дивізіоні артилерійської розвідки надається почергові відпуски, адже переважна більшість людей несе службу без ротації із початку воєнного стану або з моменту їх мобілізації. Всі військовослужбовці в рівних умовах, тобто їм надається відпустка тривалістю 10 діб, без часу на дорогу. Люди в цьому контексті проінструктовані, і за весь період воєнного стану це тільки другий випадок коли військовослужбовець повертається з відпустки із запізненням. Зазвичай людям йдуть на поступки і відпускають їх за день до початку відпустки, допомагають в організації їх доставки в м. Запоріжжя, або принаймні в смт Новомиколаївку, щоб вони могли раніше добратися додому. Так саме було і у випадку з ОСОБА_1 .

Свідок зазначив, що на час відпустки конкретного військовослужбовця його обов`язки доручаються іншому військовослужбовцю або кільком, відповідно, командирами розраховуються певне навантаження на того чи іншого підлеглого. В разі невчасного повернення військовослужбовця з відпустки, іншим може бути надана відпустка пізніше, або ускладниться чи унеможливиться її надання взагалі.

Перед погодженням рапорту ОСОБА_1 , він (свідок) цікавився у командира останнього - ОСОБА_2 , чи не буде проблем з цим військовослужбовцем, і той його запевнив, що все буде добре і він (Мовчанець) буде на зв`язку з підлеглим.

ОСОБА_1 вибув у відпустку 11.12.2022, а повернувся з неї 23.12.2022.

На питання судді свідок пояснив, що дні на дорогу в розумінні положень п.18 ст.10-1 спеціального закону не рахуються за існування певних умов, зокрема, має бути вказівка про це в рапорті військовослужбовця. Також у рапорті має бути зазначений вид транспорту, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку. В разі подання рапорту з усіма необхідним вказівками військовослужбовцю видається відпускний квиток, де ставляться відмітки про вибуття з ВЧ (ставиться в канцелярії чи штабі ВЧ) і прибуття до місця відпустки (ставиться в РТЦК та СП за місцем проживання), а вже потім розраховується відповідний час на дорогу. Постійним місцем дислокації їх ВЧ є АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день дивізіон командирований до Запорізької області, тобто щоб надати військовослужбовцю відпустку без урахування днів на дорогу, його спочатку потрібно відкомандирувати назад до ВЧ, а вже після того, за умови дотримання вимог наведених вище, розраховувати час витрачений на дорогу. В нинішніх умовах (воєнного стану), виконати усі ці вимоги фактично є неможливо. Крім цього спеціальним законом передбачена можливість, а не обов`язок, надання такого роду відпустки, терміном до десяти діб. Саме тому, усім військовослужбовця дивізіону, які ходили і наразі перебувають у такого роду відпустках, вони надавалися на максимальний термін 10 діб. Він переконаний, що всі ці обставини були відомі ОСОБА_1 , однак той вирішив показати свою принциповість, що може підривати авторитет командирів, в контексті різного підходу для отримання і проведення відпусток військовослужбовцями, що безсумнівно вплине на дисципліну у дивізіоні.

На питання ОСОБА_1 щодо порушень ним дисципліни в минулому, повідомив, що окрім цього випадку, раніше ОСОБА_1 до відповідальності не притягався.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав, що він проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 , має військове звання штаб-сержант. На момент події перебував на посаді головного сержанта батареї безпілотних авіаційних комплексів дивізіону артилерійської розвідки. В цій же батареї проходить службу старший солдат ОСОБА_1 . Щодо обставин по суті справи, зазначив, що в середині грудня в його присутності старший лейтенант ОСОБА_2 , який є безпосереднім командиром ОСОБА_1 телефонував останньому і повідомляв йому, що той має повернутися в розташування підрозділу 22.12.2022. Решта обставин події йому (свідку) відома виключно зі слів ОСОБА_2 . На момент повернення ОСОБА_1 в підрозділ, він сам перебував у відпустці.

На питання ОСОБА_1 в контексті порушень ним дисципліни в минулому, повідомив, що будь-яких зауважень по службі у ОСОБА_1 не було.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною третьої статті 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Частиною четвертою статті 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені зокрема частиною третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Суддею встановлено і є загальновідомим фактом, що з 24.02.2022 в Україні введено і дотепер діє воєнний стан.

Показання свідків узгоджуються між собою і письмовими доказами, а також частково з поясненнями самого ОСОБА_1 .

Оцінивши перелічені докази у їх сукупності та дослідивши обставини цієї справи, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення в цілому відповідає вимогам визначеним ст.256 КУпАП і положенням Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 №329. Відсутність серії протоколу не є суттєвим процесуальним недоліком, що давав би підстави визнати доказ недопустимим. Протокол складений повноважною особою (згідно з наказом №20 від 04.01.2023 а.с.15), підписаний ОСОБА_1 . Факт складення протоколу 09.01.2023 на переконання судді обумовлений об`єктивними причинами, зокрема тим, що особа, яка складала протокол, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідки є військовослужбовцями і безпосередньо виконують відповідні завдання в зоні бойових дій.

Дійсно положеннями п.18 ст.10-1 спеціального закону передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Водночас для реалізації такої можливості необхідне дотримання певного механізму визначеного зокрема Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами).

Зі змісту п.8.12 цієї Інструкції випливає, що військовослужбовець має подати командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається:

- вид відпустки;

- тривалість відпустки в календарних днях;

- адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення;

- вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки;

- пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Військовослужбовець, який не вибув до зазначеного в рапорті місця проведення відпустки або не в змозі надати підтвердження постановки на облік, прибуває до військової частини наступного дня після закінчення строку відпустки, визначеного пунктами 1, 12, 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, зі змісту цих норм випливає, що для надання такого роду відпустки необхідні вжиття заходів як самим військовослужбовцем так і штабом військової частини, в якій він проходить службу, і її надання чи не надання віднесено до дискреційних повноваження командира військової частини (може надаватися, а не має бути надана; тривалістю не більш як 10 календарних днів, а не 10 календарних днів).

В рапорті ОСОБА_1 (Вх. №3645/а від 11.12.2022) на підставі якого йому була надана відпустка не були зазначені усі необхідні дані (вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби), які є обов`язкові для реалізації можливості отримання відпустки передбаченої п.18 ст.10-1 спеціального закону. Відповідно, штаб військової частини НОМЕР_1 був позбавлений можливості виконати розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад.

Фактично ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 12.12.2022 до 21.12.2022 (згідно з наказом №318 від 11.12.2022 а.с.8).

Аналіз сукупності доказів дає підстави вважати, що ОСОБА_1 міг в силу суб`єктивних чи об`єктивних причин не знати того, що для реалізації в повній мірі положень п.18 ст.10-1 спеціального Закону до вибуття ним у відпустку, була необхідність вжиття безпосередньо ним, а також його начальством певних заходів (що є необережністю), однак вже після 17.12.2022 останній знав і усвідомлював, що має прибути з відпустки 22.12.2022, натомість в силу свого трактування закону, не зробив цього (непрямий умисел). ОСОБА_1 підписав рапорт і не відкликав його в подальшому. Іншого рапорту не подавав, хоча об`єктивно мав таку можливість. Останіній вибув додому одразу після того, як йому повідомили про погодження рапорту 11.12.2022, не дивлячись на те, що відпустка була надана з 12.12.2022, тобто реалізував право на відпустку наданої саме в такі формі.

Той факт, що ОСОБА_1 перед вибуттям у відпустку не був безпосередньо ознайомлений з наказом №318, а проінформований, що відпустка надана на максимальний 10 денний термін, не виключає існування складу правопорушення, з огляду на те, що зміст наказу був доведений йому 17.12.2022.

При визначенні міри відповідальності, суддею враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Відповідно до ч.2 ст.34 КУпАП, суддя визнає обставинами, які пом`якшують відповідальність той факт, що ОСОБА_1 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації, що запізнився з відпустки лише на 1 добу, що причиною цього було буквальне трактування положень спеціального закону. Обставини, які обтяжують відповідальність, передбачені ст.35 КУпАП, не встановлені.

З огляду на вказане, з метою виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень, суддя вважає необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.4 ст.172-11 КУпАП, найменшого виду суворості, а саме штрафу, в мінімальному розмірі сто сорок п`ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім цього, відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом ст.283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Керуючись ст. 40-1, 221, 283 - 285, 294, КУпАП, суддя

постановив:
піддати ОСОБА_1 , адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі сто сорок п`ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465,00 грн (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять гривень 00 коп), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП.

Роз`яснити, що відповідно до ст.ст.307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений через установу банку України не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а вразі оскарження постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк, постанову буде надіслано судом для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов