Єдиний унікальний номер 448/1471/22
Провадження № 3/448/44/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Харків; жителя АДРЕСА_1 ; непрацюючого; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 12.08.2019 року органом 6321,

за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2022 року о 15 годині 35 хвилин в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну з Республіки Польща була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 12 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході здійснення прикордонного контролю відбулось спрацювання бази даних «Ризик - перетин». Під час проведення перевірочних заходів, встановлено, що даний громадянин 28.02.2022 року перетнув державний кордон з України в Республіку Польща в пункті пропуску «Угринів» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , про що свідчать відомості в базі даних Гарт-1/П «Особи, що перетнули державний кордон України».

Такими своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, а саме вчинив перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, однак в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги №20-п від 25.01.2023р., згідно якого його інтереси представлятиме захисник адвокат Калачов П.А.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Калачов П.А. будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак від останнього поступило клопотання, згідно якого просив суд справу розглянути у їхній (сторін) відсутності, зазначивши, що підтримують доводи викладені у поясненнях та просять закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Так, відповідно до долучених до матеріалів справи пояснень, ОСОБА_3 своєї вини не визнає, з огляду на те, що він дійсно має два громадянства, два паспорти (закордонний паспорт громадянина України та громадянина Ізраїлю) та при перетинанні державного кордону України від пред`явив паспорт громадянина Ізраїлю, в якому всі відомості щодо нього вказані достовірно, не містять різночитань, сам паспорт є законним документом і містить всі необхідні для цього реквізити. Вказав, що кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України, у зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі. Вважає, що працівники прикордонної служби позбавлені можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останнім паспортного контролю для посвідчення своєї особи. Покликався на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.10.2022р. не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, за яким перетинав державний кордон ОСОБА_4 , чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_5 . Зазначив, що законодавством України не передбачено відповідальність за наявність двох громадянств та посадові особи державної прикордонної служби безпідставно піддали сумніву справжність паспорта громадянина Угорщини, а відтак і його право як громадянина Угорщини на перетин кордону. Покликався на те, що представники прикордонної служби, складаючи відносно його підзахисного протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП, намагаються притягнути останнього до відповідальності за наявність подвійного громадянства, хоча така відповідальність діючим законодавством не передбачена.

Крім того, покликаючись на норми КАС України захисник подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які особа, яка притягається до відповідальності, планує понести у зв`язку із розглядом справи, що становить 10050грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10050грн. є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони справи. Однак у надісланих на адресу суд поясненнях по справі від 25.01.2023р. немає покликання на відшкодування таких витрат, як і покликання на те, хто саме має відшкодовувати понесені витрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 27.10.2022р. та матеріалах справи вказується, що ОСОБА_1 28.02.2022 року перетнув державний кордон з України в Республіку Польща в пункті пропуску «Угринів» надавши на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , про що свідчать відомості в базі даних Гарт-1/П «Особи, що перетнули державний кордон України», тобто вчинив перетинання державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

ОСОБА_1 є громадянином України, що стверджується матеріалами справи.

Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон №2235-III) громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави.

Статтею 2 Закону №2235-III передбачено принципи законодавства України про громадянство, зокрема єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Тобто, в даному випадку у разі наміру перетнути та перетинання державного кордону України громадянином України, яким є ОСОБА_1 , він повинен виконати обов`язки, передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII; статтями 2, 3 цього закону передбачено, що документом, який дає право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України (а не іншої держави) для виїзду за кордон; перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону; правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Отже, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст.2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави та факт перетинання громадянином України державного кордону України по паспортному документу громадянина іноземної держави, кваліфікується як спроба незаконного перетинання або здійснення незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів підтверджується такими доказами по справі, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення від 27.10.2022р. серії ЗхРУ №283975; рапортом начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби (тип Б) ОСОБА_6 від 18.11.2022р.; рапортом старшого зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ОСОБА_7 від 27.10.2022р.; копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією паспорта громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 ; відомостями з бази даних щодо перетинання особою державного кордону України; копією особової картки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України та має паспорт громадянина України; іншими документами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом не беруться до уваги доводи сторони захисту про те, що наданий на паспортний контроль ОСОБА_1 паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон не є недійсним, не містить ознак підробки, фальшування та не містить не достовірних відомостей про особу, оскільки такі пояснення не мають правового значення, так як в даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль відповідні документи, що дають право на виїзд з України саме громадянину України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну), що і ставиться останньому у провину. Водночас, у випадку виявлення у особи документа, що має ознаки підробки, фальшування таке могло б мати для даної особи також і наслідок кримінально-правового характеру, оскільки такі дії підлягають кваліфікації за статями Кримінального кодексу України.

Отже, доводи сторони захисту щодо заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення, суд розцінює, як обраний ними спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене під час перетинання державного кордону України. Вказані доводи сторони захисту спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 28.02.2022р. в пункті пропуску «Угринів» та не довіряти яким у суду немає підстав.

У частині ч.5 ст.38 КУпАП зазначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України.

В пункті 7 статті 247 КУпАП міститься імперативне правило, згідно із яким провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналіз положень ст.38 та п.7 ст.247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №283975 від 27.10.2022 року - факт вчинення ОСОБА_1 28.02.2022р. правопорушення був виявлений представниками Державної прикордонної служби України саме 27.10.2022р.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 08.11.2022р. матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП були повернуті для належного оформлення.

Повторно матеріали даної справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу суду (після проведення належного оформлення) із кваліфікацією його дій за ч.1 ст.204-1 КУпАП 22.11.2022р.

Дану справу призначено до розгляду у строки, передбачені ст.277 КУпАП, а саме на 24.11.2022 року, однак мало місце відкладення розгляду справи з передбачених законом підстав, зокрема відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності та доказів належного її повідомлення про час і місце розгляду справи (відсутність даних про отримання особою судової повістки про виклик до суду у справі про адміністративне правопорушення); у зв`язку з заявленим ОСОБА_1 клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та ін.

На час розгляду даної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в суді закінчились строки накладення адміністративного стягнення за вказане порушення.

Згідно з ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: - про накладення адміністративного стягнення; - про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; - про закриття справи.

Беручи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що норми КУпАП не містять визначення поняття «судові витрати» при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності та не встановлено порядку підрахунку, доведення, розподілу та повернення судових витрат. При цьому норми КУпАП та КАС України мають різну спрямованість, покликані на самостійне, жодним чином не споріднене та не пов`язане один з одним правове регулювання, стосуються зовсім відмінних правових процедур.

Керуючись ст.ст.1, 9, 23, 38, 40-1, 245, п.7 ст.247, ст.ст.251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак