ПОСТАНОВА
Іменем України
12.01.2023 р. м. Жмеринка
Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
- за ч.4 ст.172-11 КпАП України,
ВСТАНОВИВ :
До Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області суду 01.12.2022 року надійшли адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, за ознакою того, що 13.11.2022 року солдат ОСОБА_1 у визначений командиром час не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу з лікувального закладу.
ОСОБА_1 за його належним викликом в судове засідання не з`явився, подавши попередньо письмову заяву про розгляд даної справи без його участі у зв`язку з необхідністю виконувати службові обов`язки, вказавши про визнання вини у вчиненні вказаного правопорушення, просив призначити покарання у вигляді штрафу. Ці обставини відповідно до положень ч.3 ст.268 КУпАП не перешкоджають розгляду даної справи.
За змістом ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.172-11 КУпАП діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
Проаналізувавши матеріали справи, доходжу висновку про відсутність у зазначених діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, оскільки наявні адміністративні матеріали не містять відомостей щодо зобов`язання останнього повернутися в обмежений період часу певної доби й відсутні докази, що до вказаного безпосереднього моменту прибуття ОСОБА_1 отримав наказ про виконання ним будь-яких завдань командирів у той період часу. Передусім відсутні документальні відомості стосовно часу безпосереднього вибуття солдата ОСОБА_1 з Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, куди останнього вказаного дня було направлено для проходження медичних процедур.
Більш того, відомості у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно повернення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 близько 22:00 годин 13.11.2022 року, після чого той приступив до виконання своїх службових обов`язків (а.с.1-4), не узгоджується з письмовими поясненнями командира 4 взводу від 13.11.2022 року щодо повернення солдата ОСОБА_1 до місця несення служби у вказаний час із характериними ознаками алкогольного сп`яніння, що визначає підстави недопущення його до виконання службових завдань командуванням, а також відмінні від вказаних у протоколі підстави адміністративної відповідальності саме щодо появи на території військової частини в нетверезому стані.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).
Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КУпАП України,
Керуючись ст.221, п.1 ч.1 ст.247, ст.252, 280, 283, 284 КУпАП України,
ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КпАП України.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.