"16" січня 2023 р. Справа № 363/361/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року головуючим суддею по справі призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 473089 від 07.11.2022 року вбачається, що 06 листопада 2022 року близько о 21 год. 30 хв. у АДРЕСА_1 , неповнолітній ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, однак оскільки не досяг 16 річного віку, то до адміністративної відповідальності притягається його мати ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпаП, а саме - вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Тобто, у разі вчинення неповнолітньою особою у віці від 14 до 16 років, діяння, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, що передбачається у КУпАП, адміністративна відповідальність настає для батьків неповнолітнього або осіб, що їх замінюють. Така адміністративна відповідальність настає на підставі положень ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Під час розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясування вищезазначених обставин здійснюється у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом дослідження під час судового розгляду доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Крім того, відповідно до ст. 278 КУпАП суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевказаного, можна зробити висновок, що притягнення особи до адміністративної відповідальності може відбуватися лише за наслідком розгляду і вирішення судом справи про адміністративне правопорушення, в межах якої у встановленому законодавством порядку будуть досліджені всі належні, допустимі, достовірні докази, які в своїй сукупності будуть достатніми для того, щоб встановити факт вчинення адміністративного правопорушення та особу, яка його вчинила. З цією метою при підготовці справи до розгляду суд перевіряє правильність складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки повнота та правильність їх складання впливає на об`єктивну можливість суду повно, всебічно та точно встановити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення та вирішити питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналіз диспозиції ч. 3 ст. 184 КУпАП дає можливість суду зробити висновок, що настання адміністративної відповідальності у такому разі можливе лише у випадку, якщо судом буде встановлено: 1) неповнолітня особа у віці від 14 до 16 років вчинила діяння, яке містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого чинним законодавством; 2) батьків такої особи або осіб, що їх замінює, тобто осіб, які на законних правових підставах несуть на собі обов`язки з виховання та розвитку відповідної неповнолітньої дитини. Отже, в межах таких справах про адміністративне правопорушення суду потрібно встановити, що не тільки у діянні неповнолітнього містяться ознаки певного адміністративного правопорушення, але і встановити у діях батьків чи осіб, що їх замінюють, ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Судом з аналізу протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а саме: виражався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 16 ППВСУ від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» - у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені: дата і місце складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка його склала; відомості про особу порушника; місце, час учинення і суть дрібного хуліганства; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи, у т.ч. про матеріальну шкоду, якщо її було заподіяно (ч. 1 ст. 256 КпАП ( 80732-10 ). За відсутності таких даних і неможливості їх доповнити суддя повертає матеріали органу внутрішніх справ для додаткового оформлення.

При накладенні адміністративних стягнень, передбачених ст. 173 КпАП, на осіб, які вчинили дрібне хуліганство, суддя повинен у кожному конкретному випадку враховувати характер учиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Щодо осіб, які займаються суспільно корисною працею і позитивно характеризуються за місцем роботи, навчання та проживання, необхідно застосовувати, як правило, не арешт, а інші адміністративні стягнення, а також заходи громадського впливу.

При розгляді і вирішенні справ за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, на суд покладається ще більший обов`язок ретельно та детально дослідити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення, а також докази, яким підтверджуються такі обставини. Такий обов`язок зумовлюється характером диспозиції ст. 173 КУпАП, що в загальному підсумку встановлює невичерпний перелік дій, які можуть вважатися дрібним хуліганством, тобто порушувати громадський порядок та спокій.

Тому з метою запобігання необґрунтованому та несправедливому притягненню особи до адміністративної відповідальності суд на основі повного, всебічного та ретельного дослідження всіх наявних допустимих, достовірних, належних доказів повинен встановити та відтворити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення таким чином, щоб можна було зробили категоричні та безумовні висновки щодо вчинення адміністративного правопорушення та особи правопорушника.

Зробити такі висновки за відсутності належної доказової бази, єдиними уповноваженими на збирання якої є лише органи (посадові особи), що уповноважені на складення протоколу, неможливо.

З самого початку суд наголошує на тому, що при розгляді і вирішенні справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП, важливого значення має повна, детальна та точна інформація не тільки про батьків неповнолітнього, але і про особу самого неповнолітнього, що також має значення для встановлення наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення на основі наявних доказів. Тому інформація щодо неповнолітнього має бути вказана так само повно, детально, точно та вичерпно як у випадку, якби матеріали справи складалися відносно нього.

У той же час у протоколі про адміністративне правопорушення щодо особи неповнолітнього зазначається лише той факт, що він є неповнолітнім у віці до 16 років, а також скорочене ім?я: « ОСОБА_2 ». При цьому не зазначається ані повне ім?я та по батькові, ані дата народження, ані будь-яка інша інформація, яка давала б суду можливість встановити особу ОСОБА_2 , а також ті обставини, що відомості, які зазначені у матеріалах справи щодо хуліганських дій, стосуються саме нього.

Суд також звертає увагу, що матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються з протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту та письмових пояснень відповідних осіб по відношенню до яких було вчинено дії хуліганського характеру. У той же час зазначені письмові пояснення жодним чином не згадують будь-якої особи, яка мала б ім?я ОСОБА_2 , а навпаки в них постійно йде мова про особу на ім?я «Степан», яка жодним чином не фігурує в межах даної справи про адміністративне правопорушення. При цьому з незрозумілих причини надані письмові пояснення містять визнання власної вини у вчиненні адміністративного правопорушення з боку тих, хто написав відповідні пояснення, хоча у самому протоколі про адміністративне правопорушення вони вказуються як особи, щодо яких було вчинено хуліганські дії.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На противагу цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 складаються лише з протоколу, рапорту, заяви та письмових пояснень, до яких суд не може поставитися як до належних та допустимих доказів. Єдиним доказом, що підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення та рапорт. Але протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол та рапорт не можуть бути єдиними, однозначними та беззаперечними доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу, у тому числі аудіо- та відеозапису, належних пояснень свідків, на основі яких суд мав би можливість встановити факт наявності у діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а відповідно і факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Для того, щоб в межах даного провадження у справі про адміністративне правопорушення зробити категоричні та беззаперечні висновки щодо вчинення правопорушення, характеру конкретних дій, що становлять зміст домашнього насильства, а також винної особи суду недостатньо лише протоколу та рапорту, що є за своєю сутністю процесуальними документами фіксації факту, а також письмових пояснень, з яких неможливо встановити їх пряме відношення до вчинення ОСОБА_2 хуліганських дій.

Таким чином працівникам поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи потрібно: 1) надати повну, точну та вичерпну інформацію щодо неповнолітнього ОСОБА_2 , у діях якого було встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, зокрема, зазначити повне прізвище, ім?я та по батькові, місце проживання, дату народження, батьків, контактні дані тощо; 2) надати належні, допустимі та достовірні докази, які вказують на наявність або відсутність у діях ОСОБА_2 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та деталізувати надані письмові пояснення, якщо вони стосуються ОСОБА_2 , а не невідомої особи на ім?я «Степан».

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, передбачає спеціального суб`єкта, а саме батьків або осіб, що їх замінюють. Отже, лише батьки або особи, що їх замінюють, можуть нести відповідальність за вчинення ОСОБА_2 діяння, що містить ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Одночасно з цим матеріали справи не містять жодного належним чином завіреного та офіційного документа, зокрема, виписок з реєстрів актів цивільного стану, свідоцтв про народження тощо, які б підтверджувати той факт, що ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_2 . Сам по собі факт зазначення про це у протоколі про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження відповідних обставин не є визначальною та безумовною підставою для суду вважати відповідну обставину встановленою або спростованою.

Тому працівники поліції мають також надати належним чином завірені документи та докази наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 родинних відносин матері та сина відповідно.

Оскільки під час судового розгляду суд встановлює не тільки факти та обставини, що стосуються вчиненого правопорушення, але і факти та обставини, що стосуються особи правопорушника з метою визначення виду та розміру адміністративного стягнення, то суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного документа, що стосується характеристики особи ОСОБА_1 , а також не долучено довідку з інформаційної системи «АРМОМ» відносно ОСОБА_1 . Сам по собі факт позначення того, що особа не притягалася до адміністративної відповідальності, не є достатньою та визначальною підставою для суду вважати, що особа дійсно не притягувалася до адміністративної відповідальності. Зазначені недоліки позбавляють суд можливості вирішити питання про можливе накладення адміністративного стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02.09.2021 року у справі № 11-97сап20 зробила висновок, що немає процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього.

На додаток до цього відповідно до положень п. 24 ППВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний Суд України визнав правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Таким чином, Верховний Суд України визнав неприпустимість спрощеного підходу до розгляду і вирішення справ про адміністративне правопорушення.

Отже, з огляду на допущену неповноту при складанні адміністративного матеріалу, що в свою чергу унеможливлює повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи в судовому засіданні, оскільки при розгляді справи суд повинен з`ясувати всі конкретні обставини справи і з урахуванням досліджених доказів постановити в справі належне рішення, суд приходить до висновку про необхідність повернення вказаного матеріалу до Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області для належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256, 283 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП повернути до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області для належного оформлення та усунення зазначених недоліків.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Рукас