Справа № 643/3439/22
Провадження № 3/643/181/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

26.11.2022 року о 16 год. 45 хв. у м. Харкові, пр. Тракторобудівників, буд. 128В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, підвищення жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився на місці зупинки транспортного засобу.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 26.11.2022 року о 16:45 год. транспортним засобом не керував, а коли до нього підійшли працівники поліції автомобіль не рухався. Підстав для законної зупинки у працівників поліції не було. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, а навпаки наполягав на ньому. Свідків того, що він відмовлявся від проходження огляду не було. У зазначений у протоколі час «16:45 год.» ОСОБА_1 перебував у супермаркеті «Класс» та здійснював покупки, що підтверджується відповідним чеком. Дії працівників поліції були неправомірними, оскільки вони натякали йому на те, щоб він дав їм гроші, а протокол склали для того, щоб зробити показник.

Захисник додатково зазначив, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 матеріали справи не містять, оскільки відеозапис працівниками поліції вівся не безперервно, зазначений у протоколі час не співпадає з тим часом, який зазначено на відеозаписі. У встановленому законом порядку працівники поліції не усунули ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Також захисник зазначив, що під час складання протоколу ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та не забезпечено участь захисника.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 серії ААД № 225586, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.11.2022;

- рапортом працівника поліції від 26.11.2022;

- відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду під час розгляду справи не надано.

Що стосується посилань ОСОБА_1 та його захисника на те, що у поліцейських не було законної причини зупинки, суд зазначає наступне.

Так, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що на вимогу ОСОБА_1 поліцейські неодноразово пояснювали йому причини зупинки: 1) перевірка транспортного засобу на наявність відеореєстратору згідно з розпорядженням Харківської обласної військової адміністрації № 14В від 21.03.2022 «Про заборону використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відео фіксації на території Харківській області»; 2) технічна несправність транспортного засобу (не працюючий лівий габарит), за що поліцейськими винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, яка останнім у встановленому законом порядку оскаржена не була.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону відноситься, зокрема перевірка документів та зупинка транспортного засобу.

Також суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що він не керував транспортним засобом, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 стоїть поруч зі своїм автомобілем біля водійського місця, вмикає двигун автомобіля, неодноразово вимагає від поліцейських пояснити причини його зупинки і жодного разу під час спілкування з працівниками поліції не зазначав, що він не керував вказаним транспортним засобом.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника на те що у час, який зазначено у протоколі «16:45 год.» він не керував транспортним засобом, а здійснював покупки у супермаркеті «Класс», що підтверджується відповідним чеком, суд вважає неспроможними, оскільки досліджений судом чек № 131691 достеменно не підтверджує, що саме ОСОБА_1 здійснював покупки у супермаркеті.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а навпаки наполягав на ньому, суд вважає безпідставними та до уваги не приймає виходячи з наступного.

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису, протягом тривалого часу працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте він своєї згоди не надав, всіляко ухилявся від прямої відповіді, не проявляв прямої дії на виконання законної вимоги працівників поліції, тобто вчиняв пасивні дії, які виражали його намір такий огляд не проходити.

Вказана поведінка ОСОБА_1 свідчить про відсутність його наміру проходити огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, тому працівники поліції правомірно розцінили такі дії як відмову від проходження огляду.

В подальшому, один з поліцейських почав складати матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , і лише після цього він повідомив що погоджується пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак поїде з іншим екіпажем та лише після того, як відвезе ліки хворій людині.

Проте вказані обставини також не свідчать про реальний намір ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки якщо б у нього дійсно була термінова необхідність відвезти ліки хворій людині, то він не витрачав би 1 годину 16 хвилин (зафіксований на відеозаписі час) на суперечки з поліцейськими замість того, щоб виконати законну вимогу працівників поліції та пройти медичний огляд у встановленому порядку.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_1 в частині того, що поліцейськими не були залучені свідки, оскільки відповідно до абзацу 2 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1231-ІХ від 16 лютого 2021 року, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, відеозапис працівниками поліції не вівся безперервно, суд оцінює критично, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.

Дослідивши наданий відеозапис судом встановлено, що на ньому в достатній мірі зафіксовані всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема обставини події, поведінку ОСОБА_1 на місці зупинки та його пасивну відмову від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 не спростував обставин, зафіксованих на відеозаписі, та не повідомив суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності наданого відеозапису чи його фальсифікації суду надано не було.

Суд вважає безпідставним доводи захисника про визнання недопустимим доказом відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського з підстав того, що на ній вказано час, який не відповідає часу, зазначеному у протоколі. Дану обставину суд вважає технічним збоєм в роботі технічного приладу, який жодним чином не впливає на його допустимість, оскільки події, які зафіксовані на даному відео, повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Аргументи захисника з приводу того, що ОСОБА_1 при складанні протоколу працівниками поліції не були роз`яснені його права суд до уваги не приймає, оскільки протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції Холопченко О.В у протоколі не вказав.

Також суд не бере до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_1 був позбавлений права скористатися правовою допомогою, оскільки з оглянутого відеозапису вбачається, що він спілкувався із своїм адвокатом у телефонному режимі, відповідних клопотань про безпосередню участь захисника не заявляв. Жодних доказів на підтвердження того, що працівниками поліції вчинялися перешкоди в реалізації ОСОБА_1 права на захист, матеріали справи не містять.

Посилання захисника на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень є слушними, проте у даному конкретному випадку, рапорт працівника поліції був не єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а оцінений судом у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи захисника з приводу того, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 він керування транспортним засобом суд оцінює критично, оскільки відповідно до рапорту поліцейського автомобіль було залишено на місці зупинки без порушень ПДР України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції натякали йому на те, щоб він дав їм грошей, а протокол склали для покращення показників суд вважає безпідставними, оскільки дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 оскаржені не були.

Всі інші заперечення сторони захисту не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а лише спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ВизнатиОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути зОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко