ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2407/22 Головуючий в 1 інст. Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 33/807/179/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.3 ст. 172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Сахно О.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце служби в/ч НОМЕР_1 , заступник командира роти по роботі з особливим складом стрілецької роти,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3655,00 гривень, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, лейтенант ОСОБА_1 19.09.2022 о 23:10 год. перебував на території військового об`єкту БП-14 (н.п. Вербове), розташованому на автодорозі Харків-Сімферополь, перехрестя доріг на виїзд з АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не перевірив повноваження командира стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 та лікаря-психіатра медичного пункту в/ч НОМЕР_2 .

Матеріали справи не містять доказів, що лікар проходив удосконалення за відповідною програмою щодо огляду осіб на визначення стану сп`яніння.

Апелянт наголошує, що лікар не є посадовою особою, яка має повноваження на проведення оглядів на стан алкогольного сп`яніння, в розумінні Інструкції з оформлення в НГУ матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2017 року №726.

Під час події йому не було роз`яснено права і обов`язку, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Перед проведенням огляду посадова особа не проінформувала його про порядок застосування приладу та про наявність сертифікату відповідності, свідоцтва про повірку робочого засобу.

З протоколу і матеріалів справи неможливо зробити висновок чи дійсно БП №14 є військовим об`єктом, чи є БП №14 місцем можливої військової служби та чи виконував він ( ОСОБА_1 ) обов`язки військової служби.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час події він був відповідальний за організацію військової служби на вказаному об`єкті.

Наголошує, що під час розгляду справи за ст. 172-11 КУпАП, тобто не з`явлення вчасно без поважних причин на бойову службу до військового об`єкту БП-14, суд першої інстанції погодився з його твердженнями, відносно того, що матеріали не містять відомостей, що місцем служби є БП-14

Апелянт вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому правопорушення, оскільки неможливо встановити місце служби та чи є БП-14 військовим об`єктом.

Відмова від підписання акту № 196 від 19.09.2022 року свідчить про його незгоду з результатами проведеного огляду та готовність пройти повторно огляд у відповідному медичному закладі. Доказів пропонування 19.09.2022 року пройти огляд в закладі охорони здоров`я та його відмови від проходження в такому закладі матеріали справи не містять. Натомість, апелянт вказує, що в поясненнях до протоколу він вказав, що ним така вимога висувалася, але вона була залишена без задоволення його командиром.

Посилання суду на те, що «обвинувачений виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, після спливу двох годин», є безпідставним, оскільки в національному законодавстві відсутня вимога звернення до медичного закладу в межах двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Також вказує, що під час події були порушенні його права на правничу допомогу.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисника адвоката Сахно О.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти росії» та «Карелін проти росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до протоколу вказано, що лейтенант ОСОБА_1 19.09.2022 о 23:10 год. перебував на території військового об`єкту БП-14 (н.п. Вербове), розташованому на автодорозі Харків-Сімферополь, перехрестя доріг на виїзд з АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Суд першої інстанції в основу винуватості ОСОБА_1 поклав наступні докази: акт №196 від 19 вересня 2022 року огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); акт про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 19 вересня 2022 року (а.с.6); копію сертифікату калібрування алкотестера (а.с.7); копію письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.8); письмові пояснення свідків (а.с.9-10); особисті документи військовослужбовця ОСОБА_1 ; показання допитаних свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

На підставі вказаних доказів, місцевий суд визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками, оскільки, на переконання апеляційного суду, приймаючи зазначене рішення про визнання винним ОСОБА_1 в інкримінованому порушенні, суд першої інстанції залишив поза увагою приписи законодавчих вимог, що визначають коло обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що доводи про невідповідність висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні, фактичним обставинам справи є слушними та заслуговують уваги суду.

Зокрема, місцевий суд не перевірив повноваження посадовими особи, яка має право проводити огляд військовослужбовців на визначення стану сп`яніння.

Так, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому, що чи є лікар психіатр ОСОБА_3 посадовою особою, яка має повноваження на проведення оглядів на визначення стану сп`яніння, в розумінні вимог Інструкції з оформлення в Національної гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2017 року №726.

Матеріали справи не місять доказів, що ОСОБА_3 дійсно має таке право на проведення оглядів (копії наказів, розпорядження тощо), відносно військовослужбовців Національної гвардії України, а тому висновки вказаного лікаря є сумнівними та такими, що на переконання апеляційного суду, не можуть братися до уваги під час судового розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду. (Згідно ч. 1 ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння).
Виходячи з наведеного, місцевий суд не звернув увагу, що диспозиція інкримінованої норми передбачає те, що військовослужбовець повинен перебувати на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконувати обов`язки військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Під час перегляду справи не встановлено доказів, які доводіть, що місцем військової служби ОСОБА_1 є БП №14.
Свідки, які були допитані під час судового розгляду в суді першої інстанції не підтвердили, що БП №14 є територією військової частини або є певним військовим об`єктом.
Матеріали справи взагалі не містять доказів того, що БП №14 є певним видом військового об`єкту на території Запорізької області.
Вказане також обґрунтовується постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2022 року (справа №314/2362/22) (а.с.81-82), відносно ОСОБА_1 , де місцевий суд під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, дійшов до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які данні, що БП №14 (п.н. Вербове) є військовим об`єктом та є місцем служби ОСОБА_1 .
Таким чином, матеріали справи не містять доказів на доведення обов`язкової кваліфікуючи ознаки за ст. 172-20 КУпАП, - як несення служби на військовому об`єкті, що унеможливлює доведення об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення.
Також місцевим судом не надано оцінки відеозапису події (а.с.99) та поясненням ОСОБА_1 (а.с.4, 8) з яких вбачається, що він вимагав проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки не погоджувався з діями ОСОБА_3 .

Суд вважає, що така обставина, як не погодження з висновками є підставою для проведення огляду в спеціалізованому закладі охорони здоров`я, а тому під час події права ОСОБА_1 були звужені, що є процесуальним порушенням.
Щодо посилання місцевого суду на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2025 року №1452/735, то вони є помилковим.
Адже, застосування такої Інструкції від 09.11.2025 року №1452/735 не ґрунтуються на вимогах закону та не може бути прийняті до уваги, оскільки ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тоді як ОСОБА_1 інкриміноване правопорушення не під час здійснення керування автомобілем, а в ході несення військової служби.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевказане та задоволення скарги із зазначеної судом підстави, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи апелянта.

Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують, що дії ОСОБА_1 містять ознаки інкримінованого йому правопорушення.
Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні і судом не досліджені належні та допустимі докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а викладені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим було постановлено помилкове рішення, яке належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП скасувати.
Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.Я. Рассуждай
Дата документу Справа № 314/2407/22