"16" січня 2023 р. Справа № 363/362/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року головуючим суддею по справі призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 758414 від 20.11.2022 року вбачається, що 20 листопада 2022 року у АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що могли завдати шкоду психологічному здоров?ю ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Під час розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясування вищезазначених обставин здійснюється у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом дослідження під час судового розгляду доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Крім того, відповідно до ст. 278 КУпАП суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевказаного, можна зробити висновок, що притягнення особи до адміністративної відповідальності може відбуватися лише за наслідком розгляду і вирішення судом справи про адміністративне правопорушення, в межах якої у встановленому законодавством порядку будуть досліджені всі належні, допустимі, достовірні докази, які в своїй сукупності будуть достатніми для того, щоб встановити факт вчинення адміністративного правопорушення та особу, яка його вчинила. З цією метою при підготовці справи до розгляду суд перевіряє правильність складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки повнота та правильність їх складання впливає на об`єктивну можливість суду повно, всебічно та точно встановити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення та вирішити питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У цей же час суд звертає увагу, що при розгляді і вирішенні справ про адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на суд покладається ще більший обов`язок більш ретельно та детально встановлювати обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення, а також докази, якими підтверджуються відповідні обставини. Посилання ступеню ретельності та детальності судового дослідження обумовлено характером об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 173-2 КУпАП та за своїм характером може охоплювати велику кількість дій фізичного та психологічного характеру, що можуть завдати шкоду фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілому.

Внаслідок цього суд, розглядаючи і вирішуючи справи про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 173-2 КУпАП, повинен у кожному випадку на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів ретельно та детально встановити у чому саме полягає домашнє насильство, тобто визначати характер та зміст дій, що можуть містити ознаки домашнього насильства, а також визначити те, що такі дії могли спричинити чи спричинили наслідки, які визначені у диспозиції ст. 173-2 КУпАП (шкоду здоров`ю потерпілої особи).

Тому з метою запобігання необґрунтованому та несправедливому притягненню особи до адміністративної відповідальності суд на основі повного, всебічного та ретельного дослідження всіх наявних допустимих, достовірних, належних доказів повинен встановити та відтворити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення таким чином, щоб можна було зробили категоричні та безумовні висновки щодо вчинення адміністративного правопорушення та особи правопорушника.

Зробити такі висновки за відсутності належної доказової бази, єдиними уповноваженими на збирання якої є лише органи (посадові особи), що уповноважені на складення протоколу, неможливо.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На противагу цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 складаються лише з протоколу, рапорту, заяви та письмових пояснень потерпілої. Єдиним доказом, що підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення та рапорт. Але протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол та рапорт не можуть бути єдиними, однозначними та беззаперечними доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу, у тому числі аудіо- та відеозапису, пояснень свідків, на основі яких суд мав би можливість встановити факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, конкретний характер та зміст дій, що можуть вважатися домашнім насильством, а також визначити особу, винну у вчиненні таких протиправних дій.

До того ж суд звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення висунуте обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення сформульоване дуже загально та абстрактно, що позбавляє суд можливості визначити конкретні рамки судового розгляду. Межі судового розгляду визначаються висунутим обвинуваченням, у зв`язку з цим суд наголошує, що вичерпне, точне, детальне та зрозуміле обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення дає можливість не тільки визначити конкретні межі судового розгляду, але і сприяє захисту прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та у випадку досить широкого, розпливчастого формулювання обвинувачення не має можливості чітко визначити механізм захисту своїх прав та інтересів.

Для того, щоб в межах даного провадження у справі про адміністративне правопорушення зробити категоричні та беззаперечні висновки щодо вчинення правопорушення, характеру конкретних дій, що становлять зміст домашнього насильства, а також винної особи суду недостатньо лише протоколу та рапорту, що є за своєю сутністю процесуальними документами фіксації факту, а також заяви та письмових пояснень потерпілої.

Тому працівникам поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи, складених відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, потрібно: 1) деталізувати обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, шляхом прямого, безальтернативного та точного зазначення змісту та характеру дій, що у даному випадку мали ознаки домашнього насильства; 2) надати всі можливі зібрані та наявні докази, що будуть підтверджувати та вказувати на всі елементи та ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підтверджувати або спростовувати винуватість ОСОБА_1 у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

У світлі зазначених висновків суд також наголошує на тому, що диспозиція ст. 173-2 КУпАП, встановлює адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства по відношенню не до будь-якої особи. У свою чергу аналіз положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме положень ст. 3 зазначеного Закону, дає можливість зробити висновок, що чинним законодавством встановлюється адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства лише по відношенню до конкретного переліку осіб, наприклад, тих, які мають між собою сімейні або родинні відносини.

Судом з аналізу протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення було вчинено у АДРЕСА_2 . Зазначена адреса також вказана у заяві та поясненнях потерпілої, яка вказує про те, що ОСОБА_1 проживає саме за цією адресою.

Суд доходить до висновку, що схожість прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої особи не є визначальним фактором, який свідчить про наявність між ними родинних або сімейних стосунків. А відповідно суд позбавлений можливості вирішити питання про те чи поширюються на ОСОБА_1 вимоги законодавства про протидію і запобігання домашньому насильству, а отже і вирішити питання про те чи є ОСОБА_1 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

У зв`язку з цим працівникам поліції у процесі доопрацювання матеріалів справи про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, потрібно надати офіційні та належним чином завірені документи, які підтверджують наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейних чи родинних стосунків, зокрема, виписки з реєстрів актів цивільного стану, паспортних документів старого зразку, в яких міститься інформація про зареєстрований шлюб, свідоцтва про шлюб тощо.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення було встановлено, що особу ОСОБА_1 було встановлено за допомогою паспорта серії НОМЕР_1 . Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належним чином завіреної копії зазначеного документа, що позбавляє суд можливості встановити особу правопорушника та впевнитися у тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є саме тією особою, щодо якої складено матеріали справи. Отже, працівники поліції мають надати належним чином завірену копію документа, що посвідчує особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки під час судового розгляду суд встановлює не тільки факти та обставини, що стосуються вчиненого правопорушення, але і факти та обставини, що стосуються особи правопорушника з метою визначення виду та розміру адміністративного стягнення, то суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного документа, що стосується характеристики особи ОСОБА_1 , а також не долучено довідку з інформаційної системи «АРМОМ» відносно ОСОБА_1 . Сам по собі факт позначення того, що особа не притягалася до адміністративної відповідальності, не є достатньою та визначальною підставою для суду вважати, що особа дійсно не притягувалася до адміністративної відповідальності. Зазначені недоліки позбавляють суд можливості вирішити питання про можливе накладення адміністративного стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02.09.2021 року у справі № 11-97сап20 зробила висновок, що немає процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього.

На додаток до цього відповідно до положень п. 24 ППВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний Суд України визнав правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення. Таким чином, Верховний Суд України визнав неприпустимість спрощеного підходу до розгляду і вирішення справ про адміністративне правопорушення.

Отже, з огляду на допущену неповноту при складанні адміністративного матеріалу, що в свою чергу унеможливлює повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи в судовому засіданні, оскільки при розгляді справи суд повинен з`ясувати всі конкретні обставини справи і з урахуванням досліджених доказів постановити в справі належне рішення, суд приходить до висновку про необхідність повернення вказаного матеріалу до Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області для належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256, 283 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП повернути до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області для належного оформлення та усунення зазначених недоліків.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Рукас