Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Маргіта В. В.

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно з постановою, 19.09.2021, о 03 годині 25 хвилин, у м. Ужгород, по вул. Л.Толстого, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen passat", державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі, що підтверджується висновком № 580 від 19.09.2021, чим порушив приписи п.2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Маргіта В. В., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки строк пропущено через поважні причини. Посилається на те, що жодних повісток - викликів до суду ані ОСОБА_1 , ані його захисник, адвокат Маргіта В. В., не отримували, копія оскаржуваної постанови від 24 січня 2022 року надійшла поштовим зв`язком на адресу ОСОБА_1 13 квітня 2022 року, що підтверджується поштовим конвертом та роздруківкою із офіційного сайту «Укрпошти». Постанову суду вважає необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Апелянт стверджує, що працівники поліції безпідставно направили ОСОБА_1 на проходження освідування, адже жодних ознак сп`яніння у нього не було. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 заперечує. Вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція). Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення на освідування ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, процедура огляду була проведена з численними порушеннями. Так, на переконання апелянта, Інструкцією не передбачено проведення освідування за допомогою приладу типу «Драгер», натомість лікар повинен був провести огляд на стан сп`яніння оцінивши зовнішній вигляд ОСОБА_1 та відібравши у нього біологічний матеріал для дослідження. У апелянта існують сумніви щодо того, що медичний висновок може бути належним та допустимим доказом у справі. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Маргіти В. В., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 12.09.2022, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Маргітою В. В. апеляційна скарга, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший день від вказаних осіб не надходило. Апеляційним судом береться до уваги те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Маргіта В.В. апеляційний суд не вбачає.

Приймаючи рішення про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд бере до уваги наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про адміністративне правопорушення щодо нього. Про те, що справа призначена до розгляду у суді першої інстанції на 24.01.2022 ОСОБА_1 було відомо, однак, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 до суду не з`явився, жодних заяв та клопотань про відкладення судового засідання на інший день не подавав. При цьому, копію оскаржуваного судового рішення йому направлено поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 08.04.2022, при цьому, даних про те, що коли саме апелянт її отримав, - відсутні. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк з обґрунтуванням мотивів незаконності та необґрунтованості постанови.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №5423, вказано, що 19.09.2021, о 03 годині 25 хвилин, у м. Ужгород, по вул. Л.Толстого, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen passat" державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі, що підтверджується висновком № 580 від 19.09.2021, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомився, копію його отримав.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 580 від 19.09.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» за результатами обстеження лікар Брич В. І. встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 2).

Розпискою ОСОБА_1 від 19.09.2021, підтверджується факт залишення ним транспортного засобу марки "Volkswagen passat" державний номерний знак НОМЕР_1 на місці зупинки за адресою: вул. Льва Толстого, 42, у м. Ужгород (а. с. 3).

Зі змісту акту медичного огляду №580 від 19.09.2021, убачається, що у результаті проведення освідування за допомогою приладу «Драгер 6820» ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Так, за результатами освідування, проведеного 19.09.2021, о 04 год 30 хв, ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані - 0, 92 % проміле (а. с. 34).

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АЕО №4790541 убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень (а. с. 4).

На відеозаписі, який міститься на DVD-диску зафіксовано, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки "Volkswagen passat" державний номерний знак НОМЕР_1 , поліцейські зупинили за порушення ним п. 8.5.1 ПДР, за що відносно водія складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Під час спілкування з ОСОБА_1 за наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), працівники поліції запропонували йому пройти освідування на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, на що водій погодився. У медичному закладі ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого позитивний - 0, 92 % проміле (а. с. 2, 34). З результатами огляду ОСОБА_1 погодився, жодних скарг, зауважень чи заперечень відносно процедури проведення освідування чи його результатів не висловлював.

При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейський Сеник А. О. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту не надала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський Сеник А. О. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих повноважень.

При цьому, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та медичному висновку, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» Брич В. І. , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування водія у нетверезому стані були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, - у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

При ухваленні судового рішення, апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно - правових актів.

Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, оскільки жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього не виявлено, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, - апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, які не підтверджені жодними доказами, у підтвердження цих доводів апелянт маючи достатньо часу та можливості не здобув і не надав апеляційному суду будь-які докази. Водночас, наявні докази свідчать про те, що у зв`язку з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, про що поліцейські особисто повідомили ОСОБА_1 під час спілкування з ним, працівники поліції запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Вказаний факт зафіксовано не відеоматеріалі, що міститься на DVD-диску.

Адвокат Маргіта В. В. стверджує, що при направленні на освідування ОСОБА_1 та власне під час проведення огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції та лікарем були порушені вимоги ст. 266 КУпАП, з чим апеляційний суд погодитись не може.

Так, процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський або проводить освідування на місці зупинки, або направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , та при проведенні перевірки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у поліцейського були сумніви щодо його тверезості. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, або в закладі охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 погодився пройти освідування у закладі охорони здоров`я. Медичним висновком підтверджується, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ», результат якого позитивний. Тобто, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та медичний висновок, відносно змісту якого заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не надав, що підтверджується відеозаписом.

Твердження про те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на освідування ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, є такими, що жодним чином не впливають на правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду.

Відсутність направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, на що вказує апелянт в апеляційній скарзі, з урахуванням того, що ОСОБА_1 пройшов такий огляд, не може свідчити про порушення працівниками поліції вимог Інструкції, а також жодними чином не спростовує факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» ПДР України і підставою для адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також апеляційний суд не погоджується з твердженнями сторони захисту, про те, що освідування ОСОБА_1 проведено з порушеннями, оскільки Інструкцією не передбачено проведення огляду за допомогою приладу «Драгер», натомість лікар повинен був провести освідування оцінивши зовнішній вигляд ОСОБА_1 та відібравши у нього біологічний матеріал для дослідження. Відхиляючи доводи в цій частині, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що Інструкцією не встановлено заборони чи обмежень щодо використання приладів «Драгер» у закладах охорони здоров`я. Натомість п. 9 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я пройшов освідування за допомогою приладу «Драгер 6820», за результатами якого було встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Змістом висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №580 підтверджується, що 19.09.2021 під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Даними акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.09.2021 підтверджується, що огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу «Драгер 6820» методом заміру вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, результат якого - 0, 92 %. (а. с. 4).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд проводився як методом заміру вмісту алкоголю у видихуваному повітрі у водія ОСОБА_1 , так і за загальними ознаками алкогольного сп`яніння, які безпосередньо оцінює лікар, що виключає сумніви про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з цим доводи про недопустимість висновку щодо результатів огляду ОСОБА_1 як доказу є безпідставними, необґрунтованими.

Таким чином, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП при накладенні на ОСОБА_1 стягнення були дотримані.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Маргіті В. В. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Маргіта В. В., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН