Провадження № 33/4808/66/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 496 гривень 20 коп.,

в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ОСОБА_1 22 вересня 2022 року о 16-44 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Південний Бульвар,28, керував транспортним засобом марки "Renault Megane Scenic", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2022 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова судді є незаконною та винесена з грубим порушенням матеріальних та процесуальних прав.

Апелянт стверджує, що не вчиняв інкриміноване йому правопорушення, оскільки транспортним засобом "Renault Megane Scenic", д.н.з. НОМЕР_1 не керував.

Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції він намагався довести свою невинуватість, вину не визнавав та пояснив суду, що 22 вересня 2022 року в обідній час, він разом з дружиною ОСОБА_2 , під її керуванням автомобілем "Renault Megane Scenic", д.н.з. НОМЕР_1 приїхали до супермаркету «АТБ» щоб придбати продукти. У супермаркеті у нього виник конфлікт із невідомою особою, який призвів до його душевного хвилювання та емоційного стану. Вийшовши з супермаркету, він автоматично присів за кермо свого автомобіля та намагався перевести дух, заспокоїтись.

Вказує, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб, а підїхали коли транспортний засіб було припарковано на узбіччі. При цьому, працівники патрульної поліції не роз`яснили йому причини перевірки документів, жодну з підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» йому не було пред`явлено чи оголошено, а їх дії були скеровані тільки на те, що саме він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Проте зазначений факт є недоведеним і спростовується матеріалами справи та доданими до них відео з нагрудної камери відеореєстратора.

Зазначає, що в матеріалах справи наявний рапорт працівника поліції, в якому йдеться про те, що «на службовий планшет надійшов виклик о 16.25 год. «про порушення ПДР» та було пропатрульовано вул. Південний Бульвар, в ході якого був помічений інший транспортний засіб з порушеннями, на який раніше був виклик СО 4616 та орієнтування, що водій керує ТЗ в стані алкогольного сп`яніння». Однак, вищевказаний номерний знак, за яким було орієнтування в працівників поліції не належить йому та не встановлений на його автомобілі.

Крім того, з наданих відеозаписів вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколі обставин, здійснювалась переривчасто, а не безперервно, як цього вимагає Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026. Водночас, із відео файлів неможливо встановити який саме автомобіль був зупинений та хто саме ним керував під час безпосередньої зупинки працівниками поліції, а також чи роз`яснювали працівники поліції йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Таким чином, в матеріалах справи немає жодного достовірного доказу, який би підтверджував те, що він керував транспортним засобом, а це є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому, вважає, що його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена, а відповідно до ст. 62 Конституції усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисника Горин В.М. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правильність вищевказаних висновків суду повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №201160 від 22 вересня 2022 року (а.с. 1), направленням в КНП «ПНЦІФОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2022 (а.с.2); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2022 року (а.с. 3); рапортом працівника поліції від 22.09.2022р. (а.с.5); відеозаписами з нагрудних відеокамер (а.с.7).

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 22 вересня 2022 року о 16-44 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Південний Бульвар,28, керував транспортним засобом марки "Renault Megane Scenic", д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР. та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол складений уповноваженою особою інспектором взводу 1 роти 2 УПП в Івано-Франківській області ст. лейтенантом поліції Романюком М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 . У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що «відмовився».

Додатково в протоколі зазначено про те, що водій від керування транспортним засобом відсторонений. Тимчасово вилучені документи: п/в ІВА №188610, видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом: НОМЕР_2 .

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення.

Згідно даних направлення в КНП «ПНЦІФОР » на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 22.09.2022 року о 16 год. 50 хв., в якому зазначено, що у результаті огляду останнього проведеного поліцейським було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21 у КНП "Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради", про що міститься посилання у протоколі, з долученням відповідного висновку до матеріалів справи.

Зі змісту висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2022 року вбачається, що медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проходив саме 22.09.2022 року о 17 год. 35 хв., відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Огляд правопорушника було проведено лікарем ОСОБА_3 . У висновку міститься підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення із результатом огляду, що свідчить про його згоду із результатом.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звинувачується у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не е погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що він не керував транспортним засобом, а огляд на стан сп`яніння пройшов внаслідок вимоги працівників поліції. Вважає такі дії працівників поліції незаконними, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі. Вказує, що він не оспорює факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дійсно вживав спиртні напої, однак стверджує, що після цього не керував транспортним засобом і матеріали справи не містять даних, які спростовують його твердження. Вказує, що він повідомляв працівникам поліції про те, що не є водієм транспортного засобу і транспортним засобом керувала його дружина. Пройшов огляд на стан сп`яніння за вимогою працівників поліції, оскільки знаходився у стресовому стані та вважав, що повинен виконувати вимоги працівників поліції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги обставини, за яких було зупинено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та те, що останній добровільно, діючи саме як водій транспортного засобу, з метою виконання вимог п.2.5 ПДР України, пройшов відповідний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Зі змісту рапорту інспектора поліції Максимишина А.В. вбачається, що останній разом з іншими працівниками поліції зупинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням ПДР України. У зв`язку із наявністю ознак алкогольного сп`яніння, водію транспортного засобу було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, після чого водій повідомив, що пройде огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Висновком лікаря було встановлено, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника управління патрульної поліції про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

З долучених до матеріалів справи відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з працівником поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. На запитання ОСОБА_1 про причину зупинки його автомобіля, працівник поліції повідомив, що до поліції надійшло орієнтування на автомобіль Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого перебуває в нетверезому стані, поїхав в сторону вул. Гетьмана Мазепи. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 надав посвідчення водія, та свідоцтво про реєстрацію ТЗ. На пропозицію поліцейського пройти огляд на визначення стану на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Драгера, ОСОБА_1 відмовився та вказав, що бажає пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, куди його в подальшому було доставлено працівником поліції. Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю визнавав факт керування транспортним засобом і не висловлював заперечень стосовно того, що саме він є водієм транспортного засобу та добровільно погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з технічних причин відсутня можливість відтворити відеозаписи, які стосуються проходження огляду у медичному закладі та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

В результаті перевірки доводів апеляції апеляційний судом не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в закладах охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

На відеофайлах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу Драгер або в медичному закладі і ОСОБА_1 добровільно висловив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно вирішує порядок проведення огляду на стан сп`яніння та питання про відібрання біологічних зразків і використання спеціальних технічних приладів, визначає обсяг та характер методів дослідження, які є необхідними та достатніми для отримання об`єктивного результату та складання відповідного висновку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу як посадова особа несе повну відповідальність за об`єктивність та належну умотивованість свого висновку про перебування водія транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що висновок КНП "Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради" від 22.09.2022 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів містить достатню інформацію щодо проведення огляду ОСОБА_1 , достовірності і обґрунтованості отриманого результату, належним чином оформлений.

Апеляційний суд вважає, що висновок зроблений лікарем в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення і обґрунтовано визнаний судом як належний та допустимий доказ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує правильність вищевказаного висновку лікаря, та погоджується з тим, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, перевіривши сукупність доказів по справі, вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв