Провадження № 33/824/303/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 січня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

мешкає: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,

в с т а н о в и в:

Постановою cудді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до вказаної постанови 16 липня 2022 року об 11 годині ОСОБА_1 на вул.Цілинній 1 у м.Києві керував автомобілем «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «ДрагерAlcotest 7510», результат огляду 1,05 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 рокуадвокат Харченко С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, їх неповне та однобічне вивчення, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

- 2 -

Скарга мотивована тим, що умовою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП є встановлення факту керування цією особою транспортним засобом, однак у справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, що свідчить про відсутність у поліції підстав зупиняти його авто і вимагати документи на право керування, оскільки правоохоронці можуть зупиняти авто лише у випадку, коли є факт правопорушенння (постанова ВС від 15 березня 2019 у справі № 686/11314/17). Зміст протоколу не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права і обов`язки, суть обвинувачення і наслідки складання протоколу. Акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу, водночас містить безальтернативне твердження про згоду з результатами огляду, що не може бути належним доказом по справі, проти чого заперечував ОСОБА_1 , відмовившись від підпису. Працівниками поліції не було залучено свідків правопорушення, що є обов`язковим згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, та з урахуванням того, що матеріали відеозапису є неповними і не містять істотних обставин справи щодо керування та зупинки авто. Протокол містить незрозумілі скорочення і складений нерозбірливо, що свідчить про його невідповідність закону і як наслідок неможливість прийняття законного і обгрунтованого судового рішення. Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки прилад «Драгер» постійно зависав та збоїв, як наслідок ОСОБА_1 не погодився із його результатами та виявив бажання поїхати до лікаря-нарколога для огляду, однак поліцейські не доставили його до медичного закладу, що в тому числі стверджуєтьчя відсутністю направлення на огляд до лікаря нарколога. Показання приладу «Драгер Alcotest 7510» не є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 , бо строк дії свідоцтва про державну реєстрацію цього газоаналізатора вичерпаний 10 лютого 2015 року і даний технічний засіб не відноситься до числа дозволених для застосування на території України. Окрім того, згідно інструкції газоаналізатора «ДрагерAlcotest 7510» калібрування цього приладу має проводитися кожні шість місяців, тоді як прилад, за допомогою якого проводилося тестування ОСОБА_1 , проходив калібрування ще 08 вересня 2021 року, тобто більше ніж шість місяців до тестування. ОСОБА_1 не відстороняли від керування автомобілем та не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення адмінматеріалів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Харченко С.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

- 3 -

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16 липня 2022 року об 11 годині на вул.Цілинній 1 у м.Києві керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 7510», результат огляду 1,05 %.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.9(а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 309094 від 16 липня 2022 року, відповідно до якого 16 липня 2022 року об 11 годині на вул.Цілинній 1 у м.Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «ДрагерAlcotest 7510» № 0276, результат огляду 1,05 %, ОСОБА_1 від підпису відмовився;

-у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого при спілкуванні працівника поліції з водієм ОСОБА_1 у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини

- 4 -

рота, тремтіння пальців рук та почервоніння очей, у зв`язку з чим проведено огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння зі згоди водія із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 7510» АRМF-0276, результат огляду 1,05 %, відеофіксація здійснювалася на бодікамеру № 472511, ОСОБА_3 від підпису відмовився;

- у роздруківці результатів тестування на алкоголь від 16 липня 2022 року, згідно якої при застосуванні приладу «Драгер Alcotest 7510» АRМF-0276 у ОСОБА_1 виявлено показник вмісту алкоголю 1,05 %, відеофіксація здійснювалася на бодікамеру № 472511, ОСОБА_1 від підпису відмовився;

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 16 липня 2022 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксовано проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за згодою останнього із застосуванням приладу «ДрагерAlcotest7510» та результат 1,05 %;

- розпискою ОСОБА_4 , згідно якої останній надав своє посвідчення водія і підтвердив факт залишення на зберіганні транспортного засобу «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул.Симиренка 26-А у м.Києві.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені у протоколі та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 16 липня 2022 року у водія ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та почервоніння очей, у розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам огляд проведено поліцією у повній відповідності із розділом ІІ вказаної Інструкції, а також Порядком проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Протокол підписаний особою, яка його склала.

Також у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису, що повністю відповідає доданому до справи відеозапису.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаний працівником поліції, і містить відмітку, що ОСОБА_1 відмовився від підпису.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 , у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

- 5 -

Доводи апеляційної скарги про те, що умовою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП є встановлення факту керування цією особою транспортним засобом, однак у справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, що свідчить про відсутність у поліції підстав зупиняти його авто і вимагати документи на право керування, оскільки правоохоронці можуть зупиняти авто лише у випадку, коли є факт правопорушенння (постанова ВС від 15 березня 2019 у справі № 686/11314/17) апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 309094 від 16 липня 2022 року, який згідно ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення і з якого вбачається, що водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, був зупинений поліцейським на стаціонарному пості, позначеному дорожнім знаком 3.41 «Контроль», для перевірки документів і під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Вказаний доказ ОСОБА_5 не спростований.

По-друге, з доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, який також є доказом, вбачається, що під час розмови працівників поліції біля автомобіля з ОСОБА_1 і пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, останній вів себе як водій автомобіля і саме як водій автомобіля надав своє водійське посвідчення у додатку «Дія» і погодився пройти огляд. При цьому, під час спілкування з поліцейськими, яке було тривалим, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним автомобілем і як наслідок безпідставність вимог про його огляд, як і не вказував, що автомобілем керувала інша особа та не називав її. ОСОБА_1 оглядав поліцейський на предмет виявлення ознак сп`яніння, в тому числі реагування зіниць очей на світло, зокрема просив закрити і відкрити очі.

По-третє, посилання апелянта на безпідставність його зупинки працівниками поліції за відсутності порушення з його боку ПДР не грунтуються на законі.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій серед іншого зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічні вимоги містяться у п.2.4 Правил дорожнього руху, який покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського зупинитися та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу може бути не тільки безпосереднє порушення водієм ПДР, а й наявність у поліцейського достатніх підстав вважати, що водій вчинив або має намір вчинити правопорушення.

При цьому посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 у справі № 686/11314/17 не є релевантними, оскільки у наведеній апелянтом справі, встановлені інші фактичні обставини, а саме водію поліцейським пред`являлося порушенняп.9.8(б) ПДР у зв`язку з чим вимагалися документи на право керування, які водій не надав, за що винесено постанову по ч.1 ст. 126 КУпАП. Суд прийшов до висновку про незаконність вимоги про пред`явлення документів з огляду на недоведеність порушення позивачем ПДР

- 6 -

України, зокрема відсутність протоколу про це. Тоді як у даній справі, ОСОБА_1 був зупинений за підозрою у керуванні автомобілем у стані сп`яніння, який підтвердився за результатами огляду і було складено відповідний протокол.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст протоколу не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права і обов`язки, суть обвинувачення і наслідки складання протоколу необгрунтовані.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 309094 від 16 липня 2022 року у відповідному розділі щодо роз`яснення прав особі зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Таке повністю відповідає доданому до справи відеозапису, з якого вбачається, що після проведення огляду і встановлення у ОСОБА_1 стану сп`яніння, останній, перебуваючи у машині поліції при складанні протоколу намагався домовитися із поліцейськими щодо можливості нескладання у відношенні нього протоколу, на що поліейський сказав, що можна «домовитися до статті», а отримавши відмову і повідомлення, що справа буде вирішуватися в суді обурився, сказавши «навіщо мені цей геморой і ці суди», і відмовився будь-що підписувати і контактувати із поліцейськими.

При цьому при складанні протоколу на зауваження ОСОБА_1 , що він вживав коньяк, але вчора, поліцейський роз`яснив як допустимі показники алкоголю, так і про неможливість керування автомобілем у стані сп`яніння та відповідальність за це, а також необхідність постановлення автомобіля на стоянку.

Отже, із відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 розумів суть обвинувачення та наслідки складання протоколу.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт огляду на стан сп`яніння не містить дати та часу, водночас містить безальтернативне твердження про згоду з результатами огляду, що не може бути належним доказом по справі, проти чого заперечував ОСОБА_1 , відмовившись від підпису необгрунтовані. Наявний у матеріалах справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів повністю відповідає формі та змісту додатку 2 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, який не передбачає зазнчення дати та часу його складання і є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було залучено свідків правопорушення, що є обов`язковим згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, необгрунтовані.

Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року, до ч.2 ст.266 КУпАП, яка врегульовувала процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`янінні на місці, внесено зміни. Зокрема, якщо в попередній редакції присутність двох свідків під час огляду була обов`язковою, то в нинішній редакції ч.2 ст.266 КУпАП достатньо відеозапису, і лише в разі неможливості застосування відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків.

В даній справі до протоколу про адмністративне правопорушення додані докази у вигляді файлів відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, які проводили оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказані відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушеннясвідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вимог ст.266 КУпАП. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та

- 7 -

допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Наведені захисником положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, які вказують на необхідність складання протоколу щодо огляду на стан сп`яніння або відмови від проходження такого огляду у присутності двох свідків по-перше, були прийняті виключно на підставі відповідної редакції ч.2 ст.266 КУпАП, яка вказувала на обов`язкову присутність двох свідків під час огляду.

По-друге, дана норма була змінена Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», а відтак у випадку суперечності між законом і підзаконним нормативним актом застосовується нормативний акт, який має вищу юридичну силу і яким в даному випадку є закон - ч.2 ст.266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали відеозапису є неповними і не містять істотних обставин справи щодо керування та зупинки авто, не спростовують висновків суду про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

До матеріалів справи додано відеозапис на якому відображаються події щодо проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, зокрема прибуття екіпажу ДПС із відповідним приладдям, розпечатування цього приладдя, його перевірка та сам огляд і його результати, чого цілком достатньо для прийняття рішення.

Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення повного відео з моменту зупинки.

Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 рокудо протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Поліцейським долучено до протоколу необхідні фрагменти відеофайлів, які підтверджуєть факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол містить незрозумілі скорочення і складений нерозбірливо, що свідчить про його невідповідність закону і як наслідок неможливість прийняття законного і обгрунтованого судового рішення надумані та безпідставні. Протокол є чітким, зрозумілим, викладений розбірливо та доступно і жодних

- 8 -

труднощів у його сприйнятті як документу не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки прилад «Драгер» постійно зависав та збоїв, як наслідок ОСОБА_1 не погодився із його результатами та виявив бажання поїхати до лікаря-нарколога для огляду, однак поліцейські не доставили його до медичного закладу, що в тому числі стверджується відсутністю направлення на огляд до лікаря нарколога, безпідставні.

По-перше, із переглянутого судом відеозапису не вбачається некоректної роботи приладу, оскільки огляд на стан сп`яніння проведено за першиим разом і незгоди ОСОБА_5 із результатами огляду не вбачається.

По-друге, із переглянутого судом відеозапису не вбачається ні вимоги, ні питання з боку ОСОБА_5 до працівників поліції щодо проведення огляду у медичному закладі у зв`язку із незгодою з результаатми огляду на місці.

По-третє, щодо відсутності направлення до медичного закладу, то апеляційни суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.3 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУкраїни від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Згідно п.6 вказаного Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а згідно п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні положення містить п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, наведені нормативні документи не передбачають видачу направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння особі, яка пройшла огляд на місці зупинки і не заперечує його результатів, що має місце в даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання приладу «Драгер Alcotest 7510» не є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_5 , бо строк дії свідоцтва про державну реєстрацію цього газоаналізатора вичерпаний 10 лютого 2015 року і даний технічний засіб не відноситься до числа дозволених для застосування на території України, окрім того, згідно інструкції газоаналізатора «ДрагерAlcotest 7510» калібрування цього приладу має проводитися кожні шість місяців, тоді як прилад, за допомогою якого проводилося тестування ОСОБА_5 , проходив калібрування ще 08 вересня 2021 року, тобто більше ніж шість місяців до течстування, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до наказу МОЗ України від 10 лютого 2017 № 122 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних

- 9 -

медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг, форми повідомлень, переліку відомостей, які зберігаються в ньому, та режиму доступу до них», Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг (далі - Реєстр осіб). У вказаному Реєстрі, який є у публічному доступі, міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager Alcotest 7510», код за каталогом: 83 19 700, декларація про відповідність медичних виробів від 20 лютого 2019 (версія 03). Сертифікат відповідності № UA.TR.039.645 від 18 лютого 2019 (Перше видання: 08.06.2018). Дійcний до 07 червня 2023 року. Виданий ДП «Український медичний центр сертифікації» МОЗ України (номер призначеного органу № UA.TR.039).

Отже, газоаналізатори «Drager Alcotest», внесені до Держреєстру засобів вимірювальної техніки України із строком дії до 07 червня 2023 року.

Це ж стосується доводів щодо необхідності калібрування приладу «Drager Alcotest 7510» кожні шість місяців, які є безпідставними. У роздруківці результатів тестування на алкоголь до протоколу серії серії ААБ № 309094 від 16 липня 2022 року, чітко вказано, що прилад «Драгер Alcotest7510» АRМF-0276 пройшов повірку (калібрування) 08 вересня 2021 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал). Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № 13 «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції 16 липня 2022 року, тобто в межах дванадцятимісячного строку калібрування, що відповідає приписам закону.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не відстороняли від керування автомобілем та не здійснили тимчасове затримання транспортного засобу, що у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення адмінматеріалів безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що посвідчення у ОСОБА_1 не вилучалося з огляду на фізичну відсутність такого посвідченення і його наявність у додатку «Дія», про що і було повідомлено ОСОБА_1 поліцейським і вказано у протоколі. Водночас відповідно до наявної у матеріалах справи розписки ОСОБА_4 , який є знайомим ОСОБА_1 , останній надав своє посвідчення водія і підтвердив факт залишення на зберіганні у нього транспортного засобу «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул.Симиренка 26-А у м.Києві, що свідчить про дотримання поліцейським вимог про відсторонення водія від керування та затримання транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням усіх наведених порушень, а також положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та ст.62 Конституції України не можна вважати, що винуватість ОСОБА_5 доведено поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

- 10 -

кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законнним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, обгрунтовано викладених у постанові.

Отже, надані апелянтом докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.

- 11 -

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Харченка Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко