ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку

на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги

28 грудня 2023 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., перевіривши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією постановою, громадянина Росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.08.2013 року ФМС 77708, що проживає: АДРЕСА_1 , - визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді конфіскації в дохід держави товару, який є предметом порушення митних правил - транспортний засіб марки «Kia Optima», р.н.з. НОМЕР_2 , країна Росія, код № НОМЕР_3 .

Стягнуто з громадянина Росії ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову і закрити провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України.

Попри це, також просить задовольнити його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Своє клопотання мотивує тим, що згідно роздрукованої постанови від 17.10.2023 року з сайту Судова влада України вбачається, що постанова оприлюднена 26.11.2023 року. Про результати розгляду справи він дізнався після 28.10.2023 року. Апеляційну скаргу подав вперше на протязі 10 днів з часу оприлюднення постанови, тобто з 26.10.2023 року.

ЄУНСС №725/5334/23 Головуючий у І інстанції: Іщенко І.В.

Провадження №33/822/826/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.6 ст. 481 МК України

Крім того, вказує, що починаючи з 27.09.2023 по 08.11.2023, він перебував на лікарняному з діагнозом COVID-19 (довідка від 27.09.2023 №349 та від 08.12.2023 №574). Тобто, з 27.10.2023 по 08.12.2023, він лікувався від тяжкої хвороби, тому був обмежений у можливості з`явитися до суду та самостійно отримати постанову від 17.10.2023 року (а.с.61-62).

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та доводи останнього наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України винесена 17 жовтня 2023 року і строк на апеляційне оскарження закінчився 26 жовтня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що справу митницею було призначено до розгляду на 11 год 30 хв. 27.07.2023 і ОСОБА_1 було достеменно про це відомо (а.с.9), проте в цей день розгляд не відбувся. Разом з тим, в цей день ОСОБА_1 була вручена повістка про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 07.09.2023, про що свідчить розписка вручена останньому під підпис (а.с.18).

Однак, 05.09.2023 ОСОБА_1 скерував до суду заяву про перенесення розгляду справи, так як йому потрібна професійна правова допомога (а.с.25-27), у зв`язку з чим справу було призначено на 10 год. 00 хв. 18.09.2023, про що вказує розписка про направлення повістки правопорушнику (а.с.20).

Проте, 17.09.2023 ОСОБА_1 направив до суду першої інстанції чергову заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки в нього захворів син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-30) і він потребує догляду. У зв`язку з чим, справу було відкладено на 10 год. 00 хв. 02.10.2023, про що свідчить розписка про направлення повістки (а.с.19).

Разом з тим, 27.09.2023 ОСОБА_1 скерував до суду клопотання про витребування додаткових матеріалів та заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, так як він захворів на Covid-19 і термін лікування 14 днів, а також, щоб слухання справи відбулося за обов`язкової його участі та його адвоката (а.с.31-36).

Суд відклав розгляд справи на 10 год. 00 хв. 17.10.2023, про що свідчить розписка про направлення повістки на ім`я ОСОБА_1 (а.с.22).

10.10.2023 ОСОБА_1 направив до суду першої інстанції клопотання про проведення судового засідання 17.10.2023 без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто без нього, а також скерував клопотання про закриття провадження у справі (а.с.39-43).

Отже, все вище наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 неодноразово належним чином повідомлявся судом про слухання справи відносно нього, тобто останньому достеменно було відомо про всі дати та час на котрі призначався розгляд справи, що викликає у суду апеляційної інстанції розумний сумнів, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу вчасно, так як, а ні хвороба його сина, а ні його захворювання, а ні бажання мати адвоката, не зашкодили йому вчасно подавати клопотання до розгляду справи, з метою відкладення розгляду справи на іншу дату.

Отже, ОСОБА_1 після 17.10.2023 року жодних клопотань на адресу суду не скеровував і не просив про чергове відкладення розгляду справи, як і не попросив, щоб постанову суду (за результатами розгляду справи) направили на його адресу за місцем проживання чи на електронну пошту (як подавав усі свої клопотання).

Все вище наведене вказує на свідоме затягування розгляду справи безпосередньо самим ОСОБА_1 , задля ухилення від відповідальності, а не судом, яким нібито порушено строки притягнення особи до відповідальності, як про те зазначає останній у апеляційній скарзі та просить закрити провадження щодо нього за строками, при цьому посилається на рішення ЄСПЛ.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення ст. 294 КУпАП не пов`язують перебіг строку на апеляційне оскарження із днем отримання копії постанови суду, а лише з днем її проголошення. Отже, ця норма не пов`язує право апелянта на подання апеляційної скарги та порушення питання поновлення строку на апеляційне оскарження з моменту отримання ним копії постанови районного суду.

Поважних причин, які б безумовно свідчили про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянтом не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточного рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 уже подавав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, проте 21.11.2023 суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для поновлення йому строку, оскільки доводи останнього не підтверджувалися доказами. Попри це суд вказав, що закон не пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження постанови з днем ознайомлення з нею чи отриманням її копії, якщо особу було належним чином повідомлено про день та місце розгляду справи.

Суд звертає увагу і на те, що у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 плутається в датах оприлюднення постанови, не надає доказів того, що саме в день оприлюднення він дізнався про остаточне рішення суду 1-ї інстанції, а також періоду з якого та, по яке число він хворів з посиланням на довідки, що викликає у суду розумний сумнів у правдивості його захворювання (а.с.61-65). Більше того, станом на сьогоднішній день довідка про те, що він знаходився на амбулаторному лікуванні не є офіційним документом та належним і допустимим доказом, так як в Україні діє Електронна система охорони здоров`я.

Попри це, апеляційний суд вважає посилання апелянта в частині, що держава знаходиться у військовому стані і порушення процесуальних строків не є принциповою позицією для суду, необґрунтованими та суб`єктивними, оскільки строки мають значення для всіх учасників сторін та суду в тому числі, однак в даній справі має місце зловживання правопорушником його процесуальними обов`язками та правами.

Отже, апеляційний суд вважає, що поважних причин, які б безумовно свідчили про необхідність поновлення строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови суду, не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Так, норми діючого КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку оскарження постанови суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судових розгляд.

Одним із елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника судового розгляду.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений скаржникові виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 294 КУпАП необхідно повернути апелянту.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити апелянту в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України.

Апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернути апелянту.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська