ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 Справа №607/15389/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , тимчасово не працює,

за частиною першою ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Тернопільського РУП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області27 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії ВАВ №280478 про адміністративнеправопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зазначеному протоколі вказано, що " 27. 10. 20221 р. близько 17 год гр. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинила відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме саме ображала її нецензурною лексикою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, чим порушила вимоги п.14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію домашньому насильству», чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вину ОСОБА_1 у вчиненні адмінпорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення заперечив. Пояснив, що ні 27 жовтня 2022 року, ні будь- -коли його довірителька не вчиняла ніякого насильства стосовно своєї свекрухи ОСОБА_2 . Натомість, саме ОСОБА_2 постійно провокує сварки та конфлікти, безпідставно звинувачуючи ОСОБА_1 у викраденні її особистих речей. Чергова сварка була спровокована 27 жовтня 2022 року. ОСОБА_2 вчергове звинуватила ОСОБА_1 , а потім і свою онуку ОСОБА_4 у викраденні своєї нижньої білизни. З цього приводу у ОСОБА_1 виникла сварка із ОСОБА_2 , однак ніяких погроз, вона не висловлювала та нецензурно не висловлювалася. На підставі наведеного, беручи до уваги, що між сторонами наявний тривалий конфлікт на побутовому грунті, з врахуванням усталеної практики ЄСПЛ просив провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою ст. 173-2 КУпАП, про що подав письмові пояснення.

При вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №280478 від 27.10. 2022 суд зазначає наступне:

За частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінованого заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування у разі його винесення.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; і суб`єктивну сторону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сімї (матеріальний склад).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. і ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-УІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, словесні образи, погрози, тощо не формують домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення| його прав і свобод.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ВАВ №280478, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні:

Електронний рапорт ЄО за № від 27.10.2022, згідно із яким 27.10.2022 17:30 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що невістка ОСОБА_1 вчиняє сварку, намагається вчинити бійку; письмові пояснення ОСОБА_1 від 28.10 2022; письмові заява та пояснення ОСОБА_2 від 28.10.2022 року, згідно із вона просить прийняти міри до невістки ОСОБА_1 , яка вчергове обікрала її спочатку викрала італійську білизну, а потім після її звернення до дільничного офіцера поліції, підклала іншу, обзивала її нецензурною лайкою.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 вказала, що разом із сином, невісткою та онукою проживає по АДРЕСА_1 . Впродовж двадцяти років її невістка ОСОБА_1 обкрадає її, Востаннє 27 жовтня 2022 року у неї було викрадено білизну, яку їй передала подруга з Італії. З цього приводу між ними виникла сварка.

Таким чином судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка на побутовому грунті, отож викладені у протоколі обставини, щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства висловлюваннях нецензурною лайкою в бік ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути заподіяна шкода її психічному здоров`ю, не мають доказового забезпечення та ОСОБА_1 заперечуються.

За наведених обставин, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 280478 від 27 жовтня 2022 року, не може бути визнаний судом належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами .

Натомість судом установлено, що належних та допустимим доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 27 жовтня 2022 року домашнього насильства стосовно свекрухи ОСОБА_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до приписів статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого частиною першою ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, томупровадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вказаною статтею підлягає до закриття у зв"язку із відсутністю у її діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись частиною першою статті 173-2, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 280, 283-285, 287-290 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження закрити у зв"язку із відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. М. Сливка