ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1817/22 Головуючий в 1 інст. Михайлова А.В.
Провадження № 33/807/590/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Стасіка А.І., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого авіатехніком ТОВ «Мотор-Січ», який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2022 року о 19 год. 49 хв. в м. Запоріжжі, по пр. Соборному, біля буд. 6, керував транспортним засобом «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, результат позитивний, що підтверджується лікарським висновком № 1666 від 05.05.2022 року,чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що транспортний засіб «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 було незаконно зупинено працівниками поліції в супереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відеозаписи в матеріалах справи не є безперервними. Свідки під час події не залучалися.

З матеріалів справи не вбачається, що він здійснював керування автомобілем.

Під час події працівники поліції не встановили ознак сп`яніння та не запропонували пройти перевірку на місці зупинки автомобіля.

Вказує, що процедура огляду на стан наркотичного сп`яніння проходила не прозоро. Не було надано можливість перевірити, з якої саме ємності було взято зразки для проведення медичного аналізу, також не надано можливості бути присутнім під час аналізу, що є грубим порушенням встановленого порядку та викликає сумніви у об`єктивності такого аналізу.

Учасники справи не отримували повісток щодо призначення справи. Суд неправомірно розглянув справу за його відсутності та його захисника.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу було розглянуто без участі учасників провадження.

Також просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Щодо вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу відносно ОСОБА_1 було розглянуто без його участі, а зі змістом постанови його захисник ознайомився вже після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Стасіка А.І., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №056621 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 05.05.2022 року о 19 год. 49 хв. в м. Запоріжжі, по пр. Соборному, біля буд. 6, керував транспортним засобом «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, результат позитивний, що підтверджується лікарським висновком № 1666 від 05.05.2022 року,чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук;

- висновок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 05.05.2022 року (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп`яніння;

- оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.6), яким встановлено, що дійсно ОСОБА_1 під час події пройшов огляд в закладі охорони здоров`я та встановлено те, що він перебував в стані наркотичного сп`яніння;

- письмові пояснення поліцейського ОСОБА_2 (а.с.67), в яких вона пояснила, що 05.05.2022 року під час події водія ОСОБА_1 було зупинено. Під час розмови в останнього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився. Результат огляду був позитивний, останній перебував в стані наркотичного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що вживав наркотичні засоби;

- поліцейський ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 05.05.2022 року було зупинено транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Під час огляду в закладі охорони здоров`я було встановлено, що він перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують порушення водієм вимог п.2.9а ПДР України.

Суд відхиляє апеляційні доводи, оскільки вони є безпідставними.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

Так, згідно змісту відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 під час події не заперечував те, що його зупинили працівники поліції, як водія транспортного засобу. Виказував те, що у пасажира знайшли наркотичні засоби. Під час події у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, де й було встановлено, що він перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Виходячи з вказаного та пояснень працівників поліції, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 під час події був водієм автомобіля, а тому несе відповідальність за ст.130 КУпАП.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та достатні докази, які безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта про те, що у поліцейських були відсутні причини для зупинки автомобіля, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказані твердження жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії рф, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів додаткові повноваження для забезпечення безпеки порядку, зокрема перевірку документів та поверхневий огляд транспортних засобів. Особливо такі вимоги є актуальними на територіях, які вважаються прифронтовими, наприклад, як Запорізька область.

До доводів про те, що під час події у ОСОБА_1 були відсутні будь-які ознаки сп`яніння і працівники поліції їх не встановили, суд ставиться критично, виходячи з наступного.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши зовнішній вигляд та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану сп`янінні в спеціалізованому медичному закладі.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що працівник поліції не встановив будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи міститься в направлені, де відображено первинні ознаки сп`яніння, які були виявлені у водія.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів про те, що під час огляду лікарем було порушено процедуру, оскільки під час апеляційного перегляду будь-яких сумнівів в результатах огляду не встановлено.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/1817/22