Справа № 147/768/22
Провадження № 33/801/94/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мельника Василя Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 34 000 грн, в дохід держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки, а також стягнуто з нього судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 14.08.2022 о 22.00 год. в с. Капустяни на вул. Мурованого, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Маzdа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був причетний до ДТП (дорожньо-транспортної пригоди), був з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5, п.2.10 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року адвокат Мельник В. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки вважає, що вказана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, матеріали справи не містять жодних об`єктивних доказів його провини, при цьому суд явно і демонстративно проігнорував очевидні факти в справі, які явно вказують на відсутність складу правопорушення та недоведеність звинувачень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ні з матеріалів справи, ні у судовому засіданні під час їх розгляду справи, суд не встановив, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проте суд не взяв до уваги, що диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальності водія за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції (п.2.5 ПДР), як про це зазначено в протоколі. Звертає увагу, що суд не мав права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного в протоколі, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Проте суд у своєму рішенні порушив цей принцип та послався на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2022, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, 124 КУпАП. У цій справі суд поклав обов`язки щодо доказування своєї невинуватості саме на ОСОБА_1 , адже як вбачається з оскаржуваної постанови, суд виходив з того, що останнім не доведено, що він вживав алкоголь до вчинення ДТП, а не після настання даної події та відповідно відмовився від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Вважає, що із даного твердження не зрозуміло, яким чином судом з`ясовано, що ОСОБА_1 у той день перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На думку сторони захисту, сукупність таких обставин викликає сумнів у достовірності наданих доказів на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, що передбачено положеннями статті 62 Конституції України.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Мельника В. В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №321326 від 15.08.2022 вбачається, що 14.08.2022 о 22.00 год. в с. Капустяни на вул. Мурованого, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Маzdа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був причетний до ДТП (дорожньо-транспортної пригоди), був з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5, п.2.10 Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 4 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому, законодавством не передбачено конкретних часових меж для заборони вжиття алкоголю після ДТП. Передбачено заборону вжиття алкоголю до прибуття працівників поліції.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №321326 від 15.08.2022 встановлено, що 14.08.2022 о 22.00 год. працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці.

Для спростування факту вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляду на стан сп`яніння, проте останній відмовився пройти такий огляд в присутності двох свідків. Факт такої відмови не заперечує в письмових поясненнях і сам ОСОБА_1 , оскільки не вваж за потрібне проходити огляд у зв`язку з невживанням ним алкоголю.

Як визначено в п. 2.10 "є" Правил дорожнього руху, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до п. 2.5 вказаних Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого, сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України не містить виключень, коли водій може відмовитись від проходження огляду за певних обставин.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи захисту, що законодавцем не передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, як це зазначено у протоколі, а за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає за сам факт вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду, і не передбачає обов`язкового встановлення стану алкогольного сп`яніння, що вимагається ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Притягнення до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду пов`язується законодавцем із порядком встановленим законом.

Вказане питання врегульоване інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена наказом МВС, МОЗ України № 1452/27858 від 11 листопада 2015 року.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Проте, на думку апеляційного суду, є вірними дії працівників поліції щодо пропозиції водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння, надавши останньому право спростувати факт вживання ним алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, об`єктивно встановити стан сп`яніння водія на момент керування транспортним засобом до ДТП та приїзду поліції не являється можливим, а проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим лише відповідно до п. 8 вказаної Інструкції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та виключається склад за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захист посилається на відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у матеріалах направлення на огляд ставить під сумнів направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для огляду суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки водій ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від пропозиції працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте відеозапис, матеріали справи не містять зауважень ОСОБА_1 про його бажання пройти огляд на стан сп`яніння саме в закладі охорони здоров`я.

В той же час нормативні положення ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції не містять вимоги щодо складання працівниками поліції такого направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у випадку відмови водія від його проходження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а відтак постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мельника Василя Володимировича, подану від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко