ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/54/23 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мироненко В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мироненко В.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 21 листопада 2022 року о 21 год. 35 хв. по вул. Д. Лук`яновича, 8 у м. Тернопіль, керуючи транспортним засобом марки «DAF CF 85.460», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «Carnehl», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», №ARLМ-0300 (повірка дійсна до 20.05.2023 року) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, водій категорично відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 правил Дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги адвокат Мироненко В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального права.

На думку апелянта суддею, при прийнятті рішення, не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано обставини справи.

Вважає, що працівниками поліції не дотримано вимог п.6, п.7 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 (надалі Інструкція), оскільки ОСОБА_1 не запропонували пройти огляд на стан сп`яніння ні на місці зупинки, ні в медичному закладі.

Стверджує, що ОСОБА_1 взагалі не було відомо, що відносно нього складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки причиною виклику працівників поліції була інша підстава.

Вважає, що судом першої інстанції розглянуто справу поверхнево і формально, а також було порушено процес розгляду справи та право її довірителя на захист своїх прав та інтересів, оскільки він не повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи і такий розгляд проведено без його участі.

На думку апелянта, жодним доказом у справі не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що виключає його відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння в такому випадку є цілком обґрунтованою. Однак, при цьому захисник посилається на свідчення ОСОБА_1 , який пояснив, що наїхав своїм автомобілем на бордюрний камінь, не заподіявши цим нікому матеріальної шкоди.

На переконання сторони захисту, відсутність сторони обвинувачення у даній справі виключає продовження розгляду справи в суді (з`ясування змісту та суті обвинувачення, дослідження та оцінка доказів винуватості особи) і є неприпустимим з огляду порушення права на справедливий суд.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи, а копію постанови Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2022 року через засоби поштового зв`язку отримала дружина ОСОБА_1 22 грудня 2022 року, оскільки останній в цей час перебував на роботі.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Мироненко В.В., яка підтримала подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 ; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав, а з прийнятим рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності дізнався після отримання копії постанови суду через засоби поштового зв`язку 22.12.2022 року.

Апеляційну скаргу подано 03 січня 2023 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Твердження апелянта про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом є необґрунтовані, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, який складався відносно ОСОБА_1 , за умови застосування працівниками поліції технічних засобів відеофіксації, зазначено дату, час, адресу місця розгляду справи Тернопільським міськрайонним судом, про що ОСОБА_1 був повідомлений, що стверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Виходячи з цих міркувань, непереконливими є доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було відомо, що відносно нього складений протокол за ст.130 ч.1 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 079674, 21.11.2022 року о 21 год. 35 хв. по вул. Д. Лук`яновича, 8 у м. Тернопіль, керуючи транспортним засобом марки «DAF CF 85.460», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «Carnehl», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», №ARLМ-0300 (повірка дійсна до 20.05.2023 року) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, водій категорично відмовився.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються направленням водія транспортного засобу у заклад охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому працівником поліції зафіксовано встановлені у водія ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, що давали підставу вимагати від нього пройти відповідний огляд - різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів та мови.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції підтверджується, що працівниками поліції, за результатом виїзду згідно повідомлення про ДТП, виявлено водія транспортного засобу «DAF CF 85.460», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «Carnehl», д.н.з. НОМЕР_2 , в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, які працівником поліції були йому повідомлені і запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці події за допомогою приладу Alcotest, так і в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовився у категоричній формі.

Твердження апелянта про відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , як підставу, що виключає його відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП, є безпідставні та необґрунтовані.

Апеляційний суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі наводяться пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що наїхав своїм автомобілем на бордюрний камінь, не заподіявши цим нікому матеріальної шкоди.

Ці ж обставини стверджуються матеріалами відеофіксації правопорушення, відповідно до яких ОСОБА_1 , надаючи свою суб`єктивну оцінку події, підтверджує, що він керував вищевказаним транспортним засобом.

Окрім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 079674 від 21.11.2022 року підтверджується також постановою про накладення адміністративного стягнення за ст.126 ч.1 КУпАП від 21.11.2022 року та протоколом про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП від 21.11.2022 року.

Закриття провадження у справі за ст.124 КУпАП, на що звертає увагу сторона захисту, на переконання апеляційного суду, не свідчить про відсутність підстав для оформлення матеріалів відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП, оскільки вказане провадження закрито у зв`язку з відсутністю заподіяної матеріальної шкоди внаслідок наїзду транспортним засобом, під керуванням ОСОБА_1 , на бордюрний камінь.

Доводи апелянта про необхідність підтвердження факту керування транспортним засобом показаннями двох свідків не базуються на вимогах закону. оскільки, виконання функцій водія, в контексті приписів статті 130 КУпАП, може стверджуватись будь-якими належним та допустимими доказами, сукупний аналіз яких підтверджує факт керування особою транспортним засобом.

Твердження апелянта щодо порушення п.6, п. 7 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВСУ, МОЗУ від 09 листопада 2015 року №1452/73 з тих мотивів, що ОСОБА_1 не запропонували пройти огляд на стан сп`яніння ні на місці зупинки, ні в медичному закладі не узгоджується з фактичними обставинами справи.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема відеозапису з відеокамери поліцейського, ОСОБА_1 було повідомлено про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд як на місці події, так і в медичному закладі.

Що стосується доводів апелянта про необхідність участі у провадженні сторони обвинувачення, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.7 КУпАП, яким регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Встановлені Європейським судом з прав людини порушення прав осіб у справі Бантиш та інші проти України, на яке посилається апелянт, перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Докази, на підставі яких суд обґрунтував свій висновок щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Мироненко В.В. строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року.

Апеляційну скаргу адвоката Мироненко В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя