КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/4193/23

номер провадження: 33/824/4125/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Юрченка Юрія Борисовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року. Скасувати постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм матеріального права.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що він не був присутній під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки його не було повідомлено судом про дату і час розгляду справи відповідно до вимог ст.277-2 КУпАП. Також судом першої інстанції не було надіслано на його адресу копію оскаржуваної постанови судді від 02 червня 2023 року у строк, встановлений ст.285 КУпАП. Вказує, що копію оскаржуваної постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року він отримав лише 28 липня 2023 року на свою письмову вимогу від 28 червня 2023 року. З урахуванням наведеного,вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суддею першої інстанції при розгляді справи були порушені вимоги КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права. Вказує, що жодним нормативним документом не передбачена відповідальність за експлуатацію транспортного засобу без аптечки, знаку аварійної зупинки або справного вогнегасника в приватному автомобілі, який не використовується для надання послуг з переведення пасажирів. Вважає, що відповідальність за відсутність вогнегасника не може бути технічною несправністю транспортного засобу, а тому управління автомобілем, в якому відсутній вогнегасник, необхідно кваліфікувати за ст.125 КУпАП.

Зазначає, що відповідальність за відсутність вогнегасника в транспортному засобі передбачена лише для водіїв, які використовують транспортні засоби для надання послуг з перевезення пасажирів (ч.2 ст.121 КУпАП). Тому вважає, що суддею першої інстанції не вірно кваліфіковано його дії за ч.4 ст.121 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся апеляційним судом належним чином. В той же час його захисник - адвокат Юрченко Ю.Б. вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Юрченка Ю.Б., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи, що викладені в апеляційній скарзі, й просив їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга - задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суддею першої інстанції розгляд справи 02 червня 2023 року проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, дані щодо їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Наявна у матеріалах справи судова повістка про виклик ОСОБА_1 у судове засідання на 02 червня 2023 року на 12 год 33 хв. (а.с.9), не може бути доказом того, що він був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, оскільки у справі відсутні докази направлення цієї судової повістки на адресу місця проживання ОСОБА_1 та отримання її останнім.

Також не може бути доказом належного повідомлення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справинаявна у справі довідка про доставку SMS - повідомлення від 25 травня 2023 року на номер телефону ОСОБА_1 , оскільки згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП належним повідомленням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є вручення судової повістки.

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про вручення судової повістки про виклик ОСОБА_1 у судове засідання, яке було призначене на 02 червня 2023 року на 12 год 33 хв., апеляційний суд вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали справи не містять доказів того, що судом першої інстанції було направлено на адресу ОСОБА_1 копію постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.285 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 28 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про вручення йому копії судового рішення та надання матеріалів справи для ознайомлення (а.с.12).

28 липня 2023 року ОСОБА_1 отримав у суді першої інстанції копію постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року, про що він особисто зазначив та скріпив своїм підписом на клопотанні про вручення копії судового рішення та надання матеріалів справи для ознайомлення.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року раніше ніж 28 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 07 серпня 2023 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання ним копії постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП та закриття провадження у справі,у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, то вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

При розгляді справи суддя місцевого суду дотримався вказаних положень закону не в повному обсязі.

Суддею першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2023 року о 01 год 55 хв. у місті Києві на вул. М. Бойчука, 1/2, перехрестя вул. Бастіонна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , без працездатного вогнегасника, що зафіксовано на нагрудній боді - камері №474021 та № 475421 працівників поліції, чим порушив п.п. 31.4.7 є) Правил дорожнього руху (далі - ПДР). При цьому, постановою серії ЕАР № 6444749 від 23 січня 2023 року за ч.1 ст.121 КУпАП до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді місцевого суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є правильним.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №028001 від 24 лютого 2023 року, згідно з яким встановлено, що 24 лютого 2023 року о01 год 55 хв. у місті Києві на вул. М. Бойчука, 1/2, перехрестя вул. Бастіонна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , без працездатного вогнегасника, чим порушив вимоги п.п. 31.4.7 є) ПДР. Правопорушення вчинене повторно протягом року (а.с.1);

постанова серії ЕАР № 6444749 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23 січня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп.(а.с.2);

відеозапис з місця події з нагрудних камер працівників патрульної поліції (а.с.3).

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №028001 від 24 лютого 2023 року підписаний працівником поліції, який його склав, та ОСОБА_2 . Працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_2 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, про що він засвідчив своїм підписом у вказаному протоколі.

У ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п.31.4 ПДР встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

п.п.31.4.7 є) ПДР інші елементи конструкції, зокрема, відсутній працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Із змісту відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 24 лютого 2023 року керував транспортним засобом в комендантську годину, у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції.

При зупинці транспортного засобу, працівником поліції виявлено порушення ОСОБА_1 ПДР, а саме: на законну вимогу працівника поліції він не пред`явив для перевірки працездатний вогнегасник, чим порушив вимоги п.п.31.4.7 є) ПДР.

Отже, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність порушення водієм автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог п.п.31.4.7 є) ПДР, оскільки він не пред`явив для перевірки працездатний вогнегасник, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.

Частиною 4 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Як зазначалось вище, згідно з постановою серії ЕАР № 6444749 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23 січня 2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп.

Встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, повторно протягом року, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що таким діями він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.124 КУпАП.

З наведених вище підстав, доводи апеляційної скарги про те, що суддею першої інстанції не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.4 ст.121 КУпАП, так як на думку скаржника, відповідальність за відсутність вогнегасника не може бути технічною несправністю транспортного засобу, а тому управління автомобілем, в якому відсутній вогнегасник, необхідно кваліфікувати за ст.125 КУпАП, а також те, що відповідальність за відсутність вогнегасника в транспортному засобі передбачена лише для водіїв, які використовують транспортні засоби для надання послуг з перевезення пасажирів (ч.2 ст.121 КУпАП), є необґрунтованими та євласним тлумаченням скаржником норм КУпАП.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при прийнятті рішення суддя першої інстанції, всупереч тверджень в апеляційній скарзі, повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.

Посилання захисника в суді апеляційної інстанції на те, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано, що в автомобілі ОСОБА_1 не було непрацездатного вогнегасника, апеляційний суд відхиляє, оскільки, як встановлено вище, із змісту відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що при зупинці транспортного засобу, працівником поліції виявлено порушення ОСОБА_1 ПДР, а саме: на законну вимогу працівника поліції він не пред`явив для перевірки працездатний вогнегасник.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 рокуне може бути залишена в силі та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Водночас, згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Правила ч.2 ст.38 КУпАП визначають строки накладення адміністративного стягнення. Дана норма регламентує, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.

В той же час, у ст.23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, в даній нормі (ст.23 КУпАП) законодавець ототожнює адміністративне стягнення з мірою відповідальності, а не із заходом примусу, що застосовується від імені держави, як це наприклад закріплено в ч.1 ст.50 КК України.

Відтак, існує невизначеність законодавства в питанні необхідності виконання судом ст.280 КУпАП при закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення за спливом строку накладення адміністративного стягнення і як наслідок не відповідність критерію якості закону, на який неодноразово посилається у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, ст.284 КУпАП передбачає такі види постанов у справах про адміністративне правопорушення: 1) про накладення адміністративного стягнення, 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.241 цього Кодексу, 3) про закриття справи.

Тобто фактично, КУпАП не визначає обов`язку суду визнавати особу винною в резолютивній частині постанови при прийнятті рішення у справі про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15-а зроблено висновок, що відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 КУпАП. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу 1 ст.247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст.280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, на думку колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тобто, відповідно до вказаних вище висновків колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених в постанові від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15-а, які мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права, особу не можна визнати винною постановою про закриття справи про адміністративне провадження навіть з нереабілітуючих підстав.

Разом з тим, сплив строку накладення адміністративного стягнення, на відміну від відсутності в діях особи складу чи події адміністративного правопорушення, або ж вчинення особою дій в стані крайньої необхідності чи необхідної оборони, є очевидно нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, тоді як за приписами п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу, то за таких обставин хоча і особа в резолютивній частині постанови винною не визнається, але її вина у вчиненні адміністративного правопорушення при спливі строку накладення адміністративного стягнення презюмується, саме з тих причин, що це нереабілітуюча підстава закриття справи про адміністративне правопорушення і у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення або відсутня подія, він не позбавлений був можливості ставити саме такі апеляційні вимоги і відповідно просити закриття провадження в справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, а не на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Тому, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.ст.7, 38, 247, 284 КУпАП та в резолютивній частині постанови, не зважаючи на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, було встановлено винуватість ОСОБА_1 .

На вказані вище обставини суддя першої інстанції належної уваги не звернув, що призвело до прийняття постанови суду, яка підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року, з прийняттям нової постанови прозакриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 зач.4 ст.121 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Тому апеляційну скаргуОСОБА_1 слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов