30.11.2023
Справа № 331/6438/23
Провадження № 3/331/2250/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя перебуває адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №622154 від 14.09.2023 р. водій ОСОБА_1 14.09.2022 р. об 10 год. 58 хв. у м.Запоріжжя по вул.Ак.Амосова,41, керував ТЗ Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення порушив вимоги п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України.

Дії особи кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки особа вчинила те саме правопорушення протягом року повторно.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №622155 від 14.09.2023 р. серії ААД № 622155, водій ОСОБА_1 14.09.2022 р. об 10 год. 58 хв. у м. Запоріжжя по вул.Ак.Амосова,41 керував ТЗ Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі лікарем наркологом, та підтверджується медичним висновком №8050 від 14.09.2023 р.

Дії особи кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення адвокат ОСОБА_1 Гріпас О.Ю. провину свого підзахисного заперечив. Надав до суду свої письмові заперечення в яких зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 622154 від 14.09.2023 ОСОБА_2 інкриміновано те, що він 14.09.2023 о 10:58здійснював рух на ТЗ, Daewoo Lanosд.н.з. НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя, Олександрівський район, вул. Академіка Амосова, 41, при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 28.10.2022 постановою серії ЕАР 6088811 ОСОБА_1 був притягнений до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

На думку працівників поліції ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, а в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідноз протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 622155 від 14.09.2023 ОСОБА_1 інкриміновано те, що він 14.09.2023 о 10:58 керував ТЗ, Daewoo Lanosд.н.з. НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя, Олександрівський район, вул. Академіка Амосова, 41, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком мед. закладу № 8050 від 14.09.2023.

На думку працівників поліції ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, а в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Свою вину в інкримінованих правопорушеннях ОСОБА_1 не визнає повністю, оскільки не вчиняв їх. Вивченням матеріалів даної справи встановлено, що вони не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях. Так, в діях ОСОБА_1 відсутня обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як вина у форму умислу, оскільки він взагалі не був обізнаний про рішення суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами. Більш того будь-які постановипро позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами або свідчать про повторність та, які набрали законної сили, у матеріалах справи відсутні.Водночасматеріали справискладено працівниками поліції з суттєвими порушеннями.Зокрема, протоколом № 622155 ОСОБА_1 звинувачено у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, однак, при ознайомленні з матеріалами справи встановлено, що працівники поліції внесли недостовірні відомості в протокол та змінили обвинувачення з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП, чим фактично вчинили службове підроблення.

Так, відповідно дост. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зіст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно зіст. 283 КУпАПмає ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно дост. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 126 КУпАП та утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Таким чином, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, відповідальність за ч. 5ст. 126 КУпАПнастає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Тобто, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Отже, для настання відповідальності за ч. 5ст. 126 КУпАПмає бути рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами та відбутися повторювальність вчинення правопорушення протягом року.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїНаказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, а саме в пункті 3 розділу І Загальних положень визначені терміни, що вживаються в цій Інструкції та мають такі значення, зокрема: повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтямиКУпАПта визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьоюстатті 130 КУпАП).

Водночас звертаю увагу суду на той факт, що в протоколі № 622154за ч. 5 ст. 126 КУпАП сформульоване обвинувачення (фабула) взагалі не містить навіть посилання на рішення суду чи постанову про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Більш того жодного рішення чи постанови про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами в матеріалах справи також немає. Разом з цим в матеріалах справи відсутні також і будь-які рішення чи постанови,які набрали законної сили, про притягнення ОСОБА_1 за ст. 126 КУпАП, та свідчать про повторність.

Довідка, наявна в матеріалах справи про те, що «Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6088811 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від28.10.2023» не є належним доказом, оскільки вона не є рішенням органу, що засвідчує цей факт, в ній не вказано, що ця постанова винесена відносно ОСОБА_1 , тав даній довідцівідсутня інформація про набрання постановою законної сили.

Так само, роздруківка з системи адміністративної практики не є належним доказом притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки в ній відсутні достатні відомості щодо органу який виніс відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, по якій саме справі, дата набрання ним законної сили тощо.

В протоколі працівник поліції також посилається на постанову серії ЕАР № 6088811 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 28.10.2023, якою ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, проте постанова до протоколу не додана.

На думку захисту, відсутність даних відомостей позбавляє суд можливості перевірити обставини викладені в протоколі та в свою чергу свідчить про те, що в протоколі належним чином не підтверджено та не доведено наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, захист переконаний, що в діях ОСОБА_1 відсутня також обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як вина у форму умислу, оскільки він взагалі не був обізнаний про рішення суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами.Зокрема, участі в судових засіданнях щодо позбавлення його права керування, ані ОСОБА_1 , ані його представник (адвокат) не приймав, рішень судів не отримував.

Більш того, з відеозаписів працівників поліції, доданих до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 не знав про рішення судів або інших органів щодо позбавлення його права керування, що такожпідтверджує його необізнаність про це.

У той же час, моніторингом сайту судової влади України з`ясовано, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 18.01.2023 у справі336/6616/22, ймовірно ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Водночас зі змісту вказаної постанови вбачається, що «Справа призначалася до судового розгляду на 19.12.2022 р. і 18.01.2023 р. У судові засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання.». Таким чином постановою суду також підтверджено той факт, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не приймав та про рішення суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, обізнаний не був.

На думку захисту, наведене свідчить також й про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня й суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до критеріїв Енгеля, сформованих Європейським судом з прав людини у справі Енгель та інші проти Нідерландів (1976 рік), критеріями для визначення поняття кримінальне обвинувачення є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як кримінального дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Виходячи із положеньстатті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

Між тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається серед іншого: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону. За відсутності хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також, суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

Так само, чиним КУпАП не передбачено повноважень суду для зміни кваліфікації дій особи, адже це суперечитиме наведеним засадам здійснення правосуддя.

Враховуючи викладене вважаю, що обставини, викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а в інших матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази. У зв`язку з цим, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стосовно інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 622155 від 14.09.2023 вважаю, що матеріали справискладено працівниками поліції з суттєвими та грубими порушеннями.

Зокрема, за результатами складених матеріалів на місці події, працівники поліції під підпис надали ОСОБА_1 другий екземпляр протоколусерії ААД № 622155 від 14.09.2023, згідно з яким його звинувачено в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП. Так, в графі «за що передбачена відповідальність ч.» вписанаримська цифра III «ст. 130 КУпАП».

Так, відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 (далі Інструкція №1376 від 06.11.2015), протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 7 розділу ІІ Інструкції №1376 від 06.11.2015 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Водночас за результатами ознайомлення з матеріалами справи встановлено, що працівники поліції внесли недостовірні відомості в протоколсерії ААД № 622155 від 14.09.2023, після того, як його підписано особою, стосовно якої його складено,та змінили обвинувачення з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП, чим фактично вчинили службове підроблення.

Крім другого примірнику протоколу неправомірні дії працівників поліції підтверджуються відеозаписами з їх портативних відеореєстраторів, де вони неодноразово ОСОБА_3 про те, що відносно нього складається протокол за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Так, на 43:41 відеозаписуполіцейський каже: «У нас у чоловіка за ч.2 на 3 роки позбавлення, хоче їхать на ОСОБА_4 вже повинна бути зараз 3 частина. Каже поїду. Ну там полюбому 5 буде. Ну, просто я гадав, що буде 2.5. Починаю нервувати».

На 1:31:50 відеозапису поліцейський каже ОСОБА_1 : «Так як правопорушення вчинено повторно протягом року, на вас було вже складено ст. 130 ч. 2 і прийняте рішення позбавити вас права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на Вас буде вже складено ч. 3 ст. 130, зараз зачитаю Вам ваші права…».

При цьому на 1:48:37 відеозапису чітко виднояк поліцейський в графі «частина», за якою ОСОБА_5 притягається до відповідальності, пише римське III.

Таким чином, викладені факти свідчать про очевидну незаконність дій працівників поліції.

Водночас суд зобов`язаний розглядати справу лише в межах пред`явленого у протоколі звинувачення, тобто, не може вийти за межі протоколу, це є припустимим, оскільки не відповідає принципам законності, змагальності та диспозитивності та не може брати до уваги неналежний та недопустимий доказ, яким є наданий до суду перший примірник протоколу з виправленнями, відсутніми у другому примірнику.

Разом з цим, звертаю увагу суду на формулювання інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, вказаного в протоколі серії ААД №622155 від 14.09.2023. Так, у вказаному формулюванні відсутня обов`язкова ознака адміністративного правопорушення, передбаченого як ч. 2, так і ч. 3 ст. 130 КУпАП, у вигляді повторності. Фактично в протоколі серії ААД № 622155 від 14.09.2023 ОСОБА_1 інкриміновано скоєння порушення, відповідальність за яке, передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До того ж, у доданих до протоколу матеріалах справи відсутні будь-які постанови (рішення) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 або ч. 2 ст. 130 КУпАП, що набрали законної сили, які були б підставою для складання протоколу відносно нього за ч. 2 або ч. 3 ст. 130 КУпАП. При цьому, у протоколі в графі «До протоколу додаються:» будь-яких постанов (рішень) також не зазначено.

У той же час, Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у постанові про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених в протоколі.

Враховуючи зазначені обставини, вину ОСОБА_1 ,в спосіб, що визначений законодавством, не доведено.

В цей же час, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, отже, за відсутності відповідних клопотань, самостійне витребування доказів судом є неможливим.

Крім того, звертаю увагу суду на той факт, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 622155 від 14.09.2023в графі «Свідки чи потерпілі 1 та 2» вказано, що «Велась відеофіксація на нагрудний реєстраторMotorolaSolution VB 400 № 471869; 471853», а в графі «До протоколу додаються» зазначено «матеріали справи згідно опису (відео в архіві, рапорт, направлення, висновок мед. закл.». Водночас жодної інформації про технічний засіб 70mai та його ідентифікуючі ознаки, яким здійснено відрізок першої хвилини відеозапису на початку відео, ані протокол, ані інші матеріали справи не містять. На відеозаписі відсутні такі характерні ознаки, притаманні службовому портативному відеореєстратору, як інвентарний чи номенклатурний номер пристрою, тобто ідентифікаційний номер реєстратора. Більш того, акцентую увагу на тому, що на початку відео в якості джерела вказано «import», а не ID реєстратора, як зазвичай, у відповідності до вимог Інструкції № 1026 від 18.12.2018. При цьому, початок запису вказаного технічного пристрою вказано «14September 2023 11:32:40», а кінець «14September 2023 11:33:00», що також не узгоджується з часом, вказаному на самому відеозаписі 10:58:12. Більш тоговідеозапис з реєстраторівMotorolaSolution VB 400 № 471869; 471853 починається об 11:04:50 в салоні службового авто, а зупиняється авто об 11:06:35.Такі невідповідності та відсутність інформації про походження відео свідчать про його протиправне використання та як наслідок його недійсність.

Так, згідно з п. 2 Розділу 2 Інструкціїіз застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Відповідно до п. 2 Розділу 3 Інструкції включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

З положень п. 1 Розділу 8 Інструкції вбачається, що вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

Згідно з п. 5 Розділу 8 Інструкції контроль за використанням технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснює відповідальна особа, за інформацією, отриманою з їх допомогою,- безпосередньо керівник органу, підрозділу поліції.

Відповідно до п. 6 Розділу 8 Інструкції дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції.

Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки.

У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку.

Враховуючи викладене вважаю, що доданий до протоколу відеозапис не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ в даній справі, оскільки він здійснений не на службовий технічний пристрій та про його застосування не зазначено в протоколі.

Крім того, звертаю увагу суду на характер розмов поліцейських та відсутність підстав для зупинки транспортного засобу.

Зокрема, з відеозаписів портативних відеореєстраторів поліцейських вбачається, що єдиною підставою для зупинки автомобіля ОСОБА_1 , а саме Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_1 ,стало те, що працівник поліції раніше вже зупиняв цей автомобіль за адміністративне правопорушення.

Так, з відеозапису видно, що поліцейські їхали в різних напрямках але побачивши Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_1 різко, з порушенням ПДР України,розвернулись та поїхали за ним.

Також на 11:00 відеозапису ОСОБА_1 питає у працівників поліції: «А чого ви мене зупинили? Поліцейські відповідають: «Не знаю, дуже ви нам приглянулись.»

У зв`язку з цим вважаю, що дії працівників поліції є неправомірними, а в матеріалах справи відсутні достовірні докази про правові підстави зупинки транспортного засобу, які передбачені ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Враховуючи викладене вважаю, щообставини, викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 130 КУпАП, а в інших матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази. У зв`язку з цим, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, протоколи про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 та ч. 3 ст.130 КУпАП не можуть бути визнані належними доказами у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Рапорт працівника поліції, який міститься у матеріалах справи теж не є належним та допустимим доказом, через те, що він відображає виключно суб`єктивну думку працівника поліції. Крім того, в розумінні статті 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (зокрема, до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а).

Візуальне спостереження працівниками органу Національної поліції щодо допущення особою порушення вимог Правил дорожнього руху може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 338/1/17 (адміністративне провадження № К/9901/15804/18).

До того ж, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення (Постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17).

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи, положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17 (К/9901/3839/17).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На думку захисту, оцінюючи додані до протоколів про адміністративні правопорушення докази, вважаю, що вони не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а наявні матеріали справи складено з суттєвими порушеннями порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що виключають його відповідальність за ч. 5 ст. 126, та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, прошу справу про адміністративне правопорушення у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїНаказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, а саме в пункті 3 розділу І Загальних положень визначені терміни, що вживаються в цій Інструкції та мають такі значення, зокрема: повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтямиКУпАПта визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьоюстатті 130 КУпАП).

Водночас звертаю увагу суду на той факт, що в протоколі № 622154за ч. 5 ст. 126 КУпАП сформульоване обвинувачення (фабула) взагалі не містить навіть посилання на рішення суду чи постанову про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Більш того жодного рішення чи постанови про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами в матеріалах справи також немає. Разом з цим в матеріалах справи відсутні також і будь-які рішення чи постанови,які набрали законної сили, про притягнення ОСОБА_1 за ст. 126 КУпАП, та свідчать про повторність.

Довідка, наявна в матеріалах справи про те, що «Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6088811 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від28.10.2023» не є належним доказом, оскільки вона не є рішенням органу, що засвідчує цей факт, в ній не вказано, що ця постанова винесена відносно ОСОБА_1 , тав даній довідцівідсутня інформація про набрання постановою законної сили.

Так само, роздруківка з системи адміністративної практики не є належним доказом притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки в ній відсутні достатні відомості щодо органу який виніс відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, по якій саме справі, дата набрання ним законної сили тощо.

В протоколі працівник поліції також посилається на постанову серії ЕАР № 6088811 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 28.10.2023, якою ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, проте постанова до протоколу не додана.

Відсутність даних відомостей позбавляє суд можливості перевірити обставини викладені в протоколі та в свою чергу свідчить про те, що в протоколі належним чином не підтверджено та не доведено наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Стосовно інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 622155 від 14.09.2023 приходжу до наступних висновків.

Зокрема, за результатами складених матеріалів на місці події, працівники поліції під підпис надали ОСОБА_1 другий екземпляр протоколу серії ААД № 622155 від 14.09.2023, згідно з яким його звинувачено в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП. Так, в графі «за що передбачена відповідальність ч.» вписанаримська цифра III «ст. 130 КУпАП».

Так, відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 (далі Інструкція №1376 від 06.11.2015), протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 7 розділу ІІ Інструкції №1376 від 06.11.2015 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Водночас той протокол що надійшов до суду, протокол серії ААД № 622155 від 14.09.2023 р., після того, як його підписано особою, стосовно якої його складено, змінений з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім другого примірнику дані обставини також підтверджуються відеозаписами, де співробітники поліції неодноразово повідомляють ОСОБА_1 про те, що відносно нього складається протокол за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Так, на 43:41 хв. відеозапису поліцейський каже: «У нас у чоловіка за ч.2 на 3 роки позбавлення, хоче їхать на ОСОБА_4 вже повинна бути зараз 3 частина. Каже поїду. Ну там полюбому 5 буде. Ну, просто я гадав, що буде 2.5. Починаю нервувати».

На 1:31:50 хв. відеозапису поліцейський каже ОСОБА_1 : «Так як правопорушення вчинено повторно протягом року, на вас було вже складено ст. 130 ч. 2 і прийняте рішення позбавити вас права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на Вас буде вже складено ч. 3 ст. 130, зараз зачитаю Вам ваші права…».

При цьому на 1:48:37 хв. відеозапису чітко виднояк поліцейський в графі «частина», за якою Ігнатов притягається до відповідальності, пише римське III.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у постанові про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених в протоколі.

Враховуючи зазначені обставини, вину ОСОБА_1 , в спосіб, що визначений законодавством, не доведено.

В цей же час, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, отже, за відсутності відповідних клопотань, самостійне витребування доказів судом є неможливим.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи, положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17 (К/9901/3839/17).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи викладене, а також обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне закрити провадження у вищевказаній справі в зв`язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 130,126, 247, 279, 283-285, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 130 та ч.5 ст.126 КУпАП, закрити на підставі п.4 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Є.В. Стратій