печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року cуддя Печерського районного суду м. Києва Смик С.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції НП України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 29.08.2023 року о 18.30 год. керував автомобілем «LAND ROVER» д.н. НОМЕР_1 на пров. Виноградному, 4, у м. Києві в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного првопорушення не визнав. Його захисник-адвокат Угрин С.В. надав письмове клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обгрунтовуючи, зокрема, недоведеністю факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, недпустимість та неналежність акту огляду, висновку КМНКЛ «Соціотерапія», відсутністю направлення водія до закладу охорони здоров`я.

Дослідивши матеріали справи, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, заперечення сторони захисту, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як слідує зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №526445 від 29.08.2023 р., результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» ARНЕ -0218 Alcotest 6820, результат якого 0.99 ‰, даними висновку КМНКЛ «Соціотерапія» № 004672 від 29.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (0.68 ‰), даними акту огляду, даними відеозапису бодікамири 474016, 474251, які долучені до матеріалів справи.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, викладених у протоколі підтверджується дослідженими доказами, зокрема відеозаписами із нагрудної камери поліцейського. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 факт керування автомобілем не заперечував, на відеозапису зафіксовано, як патрульні прибули на місце пригоди та ОСОБА_1 їм пояснив, що він розвертався та трошки зачепив автомобіль.

Суддя критично ставиться до доводів адвоката, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки останній власноруч у протоколі проставив підпис у графі щодо роз`яснення йому його прав, поряд із цим, з відеозапису події вбачається, що останній повідомив поліцейських щодо необхідності зателефонувати адвокату та останньому була надана така можливість.

Окрім того, суддя звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Пунктом 10 Порядку визначено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ України.

Водночас, процедура виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чітко регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

Зокрема, п.7 розділу ІІІ Інструкції встановлено обов`язкове проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Таким чином, суддя не приймає доводи, зазначені захисником щодо незаконності використання приладу газоаналізатора у закладі охорони здоров`я та необхідність проведення лабораторних досліджень, оскільки обов`язковість їх проведення обумовлена визначенням саме наркотичного засобу або психотропної речовини, в той час коли ОСОБА_1 ставиться у провину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та стороною захисту не надано доказів того, що лікар-нарколог під час огляду ОСОБА_1 використовував прилад, не дозволений для використання МОЗ України.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що сукупність наведених доказів підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його вину доведено повністю.

Суддя вважає, що докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Всі інші доводи сторони захисту не спростовують обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а переконливих доводів, які б безумовно спростовували вину ОСОБА_1 і були підставами для закриття провадження в справі, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання адвокат Угрин С.В., суддею не вбачається.

При обранні виду адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини.

Згідно ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36, 130, 221, 275-280, 283-287 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнути до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Роз`яснюється, що в разі не сплати штрафу в строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Строк виконання постанови три місяці.

Суддя: С.І. Смик