ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/963/22 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження № 33/807/122/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 січня 2023 року м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Усенка А.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Усенка А.В. на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, ОСОБА_1 28.01.2022 року о 11 годині 47 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Чумаченко, 34 керував автомобілем Honda CR-V днз НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому порядку у лікаря-нарколога та підтверджений висновком медичного закладу №448, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130КУпАП - керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Усенко А.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав описову частину протоколу та рапорт працівника поліції в основу обвинувачення.

Судом не враховано, що дії працівників поліції не відповідали вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Матеріали справи не містять доказів наявності підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, що позбавляє можливості перевірити достовірність дій працівників поліції про те, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом під час події.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем, зафіксовано лише те, що він перебував біля нього, але інших дій, відносно автомобіля не було зафіксовано працівниками поліції.

Наголошує, що біологічні виділення ОСОБА_1 не були перевірені більш досконалим методом, що ставить під сумнів попередній результат огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки апелянт отримав копію постанови після строку на апеляційне оскарження, що підтверджується матеріалами справи.

Також просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу було розглянув без участі ОСОБА_1 та його захисника. Відомості про отримання ОСОБА_1 копії постанови в матеріалах провадження відсутні. Захисник із змістом постанови ознайомився після спливу строку на апеляційне оскарження (а.с. 27).

Отже, зловживання процесуальними правами з боку апелянта не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.
Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи.
Заслухавши захисника адвоката Усенко А.В., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки судк першої інстанції з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №329843 (а.с.1) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 28.01.2022 року о 11 годині 47 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Чумаченко, 34 керував автомобілем Honda CR-V днз НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому порядку у лікаря-нарколога та підтверджений висновком медичного закладу №448, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: направленням на огляд водія транспортного засобу від 28 січня 2022 року (а.с.3), яким встановлено, що під час події у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: розширенні зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, яким встановлено позитивний результат. Вказаний висновок був підписаний ОСОБА_1 ; оптичним носієм інформації, який містить відеозаписи з місця події.
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.
Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи апелянта з приводу того, що справу було розгляду в супереч вимог ст. 268 КУпАП, тобто без участі учасників, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 та його іншого захисника адвокат Гребнєва І.І. про судові засідання, але ОСОБА_1 та його захисник до суду не з`являлися. Захисник подав чотири клопотання про відкладення справи, які обґрунтовував тим, що він є членом Добровольчого формування Запорізької територіальної громади № 1 «ЩИТ»; тим, що в державі оголошено підвищену небезпеку ракетних обстрілів; тим, що починаючи з 10 жовтня 2022 року на всій території України оголошено підвищену небезпеку щодо ракетних обстрілів; тим, що він занятий в іншому провадженні, яке розглядається в господарському суді.

ОСОБА_1 причини своїх неявок суду не повідомляв.

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Отже, виходячи з того, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника не є істотним порушенням вимог ст. 268 КУпАП, оскільки в даній ситуації ОСОБА_1 та його захисник Гребнєв І.І. не демонстрували готовність та намір брати участь у судовому розгляді та відстоювати в суді свою позицію.

Щодо доводів апелянта про те, що потрібно було провести більш точний аналіз на визначення стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції визнає такі доводи безпідставними, оскільки вказані результати огляду в сукупності з іншими доказами у справі підтверджують те, що водій під час події знаходився в стані наркотичного сп`яніння.

Кількісний показаний наявності наркотичної речовини у біологічних зразках водія не впливає на кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки законодавець не визначає мінімальних меж у кількості такої речовини.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до положень п. 15 Розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, остаточний діагноз встановлюється лікарем не лише на підставі лабораторних досліджень.

Суд також вказує, що застосування тесту при огляді ОСОБА_1 не було єдиним методом визначення стану наркотичного сп`яніння.
Як убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського при огляді ОСОБА_1 лікарем, окрім застосування тесту, були задіяні й інші форми і методи діагностики: огляд зовнішнього виду, оцінка поведінки, стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості, мовна здатність, вегетативно-судинні реакції, наявність ознак нервово-психічних захворювань, органічного ураження центральної нервової системи, які в сукупності дали лікареві підставу для висновку про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

Будь-яких даних про те, що лікар закладу охорони здоров`я порушив порядок проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння (рішення адміністративних органів установи, судових рішень) матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції вказує, що такі доводи вперше були наведені стороною захисту лише під час апеляційного перегляду справи, а тому вказані доводи є лише способом захисту від висунутого обвинувачення.
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги з приводу сумнівів щодо належності та достовірності висновку не знайшли свого підтвердження.

Доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_1 під час події не здійснював керування автомобілем, а лише стояв біля транспортного засобу є непереконливим, виходячи з наступного.

З відеозаписів під найменуваннями «ААБ№329843-1», «ААБ№329843 (2)» вбачається, що екіпаж патрульної поліції здійснив зупинку транспортного засобу НОМЕР_1 . Під час вказаного, з місця водія автомобіля вийшов ОСОБА_1 .

З відеозапису під найменування «ААБ№329843» вбачається, що працівником поліції повідомлено про виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння. Поліцейський вказує про направлення ОСОБА_1 на огляд в заклад охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 повідомляє про те, що потрібно почекати дружину для того, щоб він передав дружини ключі запалення від транспортного засобу, тим самим не заперечує про те, що він під час події був водієм.
Лікар під час огляду перевірив ОСОБА_1 на наявність клінічних ознак наркотичного сп`яніння, після цього ОСОБА_1 здав на аналіз свої біологічні виділення. Результат такого огляду був позитивний, ОСОБА_1 під час події перебував в стані наркотичного сп`яніння.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_1 під час події був водієм та є суб`єктом правопорушення за інкримінованим порушенням.
Посилання захисника адвоката Усенка А.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що матеріали не містять прямих доказів керування ОСОБА_1 транспортного засобу є непереконливим.
Суд апеляційної інстанції неодноразово наголошував в справах про адміністративне правопорушення про те, що відсутність прямих доказів не може свідчити про відсутність в діях порушника складу інкримінованого правопорушення.
Так, чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Навпаки, ст. ст 252, 280 КУпАП визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінює всі докази в справі.
Доказування тих чи інших обставин події досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення особою правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, дійсно відсутні прямі докази на підтвердження факту здійснення керування ОСОБА_1 , однак сукупність відеозаписів, час між зйомками, поведінка ОСОБА_1 під час події та метод логічного тлумачення дозволили суду першої інстанції встановити, що саме ОСОБА_1 був водієм автомобіля.
Щодо доводів про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.
Враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть визначатись недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 .

Порушення принципу безперервності відеозапису в певному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не заперечує достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в певний момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.
Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння.
Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).
Тобто, наявність в матеріалах справи фрагментів відеозаписів та інших матеріалів справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.9а ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційну скаргу сторони захисту, слід залишити без задоволення.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Усенко А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Усенко А.В., залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.Я. Рассуждай
Дата документу Справа № 333/963/22