ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023 Справа №607/14649/21 3-в/607/111/2023

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбановський Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі подання начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Осадця С.М. від 13.11.2023р. про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2021р. відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Осадца С.М. звернувся із поданням до суду, в якому просить вирішити питання, пов`язаного із виконанням постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2021р., якою до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на три доби, звільнивши ОСОБА_1 від відбування призначеного постановою суду від 30.09.2021р. покарання.

В судове засідання представник Тернопільського РУП та ОСОБА_1 не з`явилися, що не є перешкодою для розгляду подання.

При розгляді подання судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2021р. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на три доби. Постанова набрала законної сили та скерована до виконання.

З метою виконання постанови буду від 30.09.2021р. для виконання накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, уповноваженим органом були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на належне і своєчасне виконання судового рішення, а саме опитано родичів ОСОБА_1 з метою встановлення його місця перебування, проте згідно даних рапортів, які складені дільничним офіцером і долучені до подання, місце перебування ОСОБА_1 невідоме. Скеровувався запит про надання інформації можливого перетину кордону ОСОБА_1 і встановлено, що ОСОБА_1 кордон не перетинав. Також, із направлених запитів стало відомо, що ОСОБА_1 01.10.2021р. був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строку військову службу та 05.01.2021р. у складі команди НОМЕР_1 вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 м. Васильків Київської області.

Таким чином вказане судове рішення не було виконано до цього часу, в зв`язку з відсутністю гр. ОСОБА_1 за місцем проживання та в ході проведення заходів встановити місце проживання останнього не представилося можливим. Також не було встановлено факту ухилення від відбування покарання за ці роки з боку правопорушника.

Тому, начальник Тернопільського РУП у поданні звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 (три) доби, накладеного постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2021р.

Розглянувши матеріали подання, приходжу до наступних висновків.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 3 (три) доби.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами - ст. 298 КУпАП.

Згідно ст. 304 КУпАП - питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст.301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП. Згідно ст. 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (ч. 1 ст. 301).

Звернувши своєчасно до виконання постанову про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 (три) доби, суд дотримався в цілому вказаних вимог закону та в подальшому здійснював контроль за правильним і своєчасним виконанням свого рішення, однак не встановлення органом виконання постанови місця перебування останнього призвело до її тривалого невиконання.

Законодавством не врегульовано питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді арешту.

Фактична "безстроковість" виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а "необмежений строк виконання" своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у пункті 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) статті 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (стаття 302).

Однак, вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

Конституційний Суд України у пунктах 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на законодавство України та правові позиції ЄСПЛ, які за певних умов поширюють стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (стаття 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді арешту, для цілей статті 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії статті 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді даної заяви щодо визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції), та важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у Кримінальному кодексі України є стаття 80, яка міститься у розділі ХІІ "Звільнення від покарання та його відбування" і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, згідно з пунктом 1 частини першою цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт згідно з пунктами 8 і 9 статей 51, 60 КК України; пунктом 7 частини першої статей 24, 32 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення 16 липня 2020 року, і не перевищувати двох років, а тому строк виконання даної постанови закінчився.

Враховуючи вищевикладене, зокрема неможливості виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 303 КУпАП ОСОБА_1 слід припинити виконання вказаної постанови.

Керуючись ст.ст. 23,173, 298, 302-305, 326-327 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Осадця С.М. від 13.11.2023р. про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року задовольнити.

Припинити виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а саме у частині виконання накладеного адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту терміном 3 (три) доби у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Копію постанови направити на адресу Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області та ОСОБА_1 .

Постанова оскарженню не підлягає.

СуддяЮ. І. Дзюбановський