ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2503/23 Справа № 220/1187/23 Суддя у 1-й інстанції - Якішина О. М. Суддя у 2-й інстанції - Куракова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Куракова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05.09.2023 р. о 03 год. 00 хв. по автодорозі Запоріжжя - Донецьк, 143 км., Донецька область, Волноваський район керував авто ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія із застосуванням технічного приладу Драгер 6810, результат 2,15 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи; під час складання адміністративних матеріалів йому не роз`яснювались права, не надано можливості скористатися правовою допомогою. Звертає увагу, що поліцейськими не залучено свідків, не запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння; в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Просить постанову скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Про дату, час та місце апеляційного розгляду особа, що притягається до адміністративної відповідальності повідомлена у передбачений КУпАП строк, клопотань про відкладення апеляційного розгляду з поважних причин не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя районного суду вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а ПДР водію заборонено керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП прямо встановлено адміністративну відповідальність водія за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 574215 від 05.09.2023 року, в якому ОСОБА_1 особисто зазначив, що згоден з результатом проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а.с. 4);

- роздруківкою з газоаналізатору Драгер (а.с. 5);

- копією посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 6-7);

- копією корінця до тимчасового дозволу серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Дані докази є належними та допустимими, вони повністю між собою узгоджуються та в сукупності, з урахуванням критерія «поза розумним сумнівом», підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особа, яка керує транспортним засобом повинна мати відповідний дозвіл від органів державної влади. Даний дозвіл за своєю зовнішньою формою представляється як водійське посвідчення. Процедура його отримання регламентована таким чином, що особи, які бажають стати водіями повинні знати ПДР та їх дотримуватися. Так, п. 2.9а ПДР прямо забороняє водію транспортного засобу керувати останнім в стані алкогольного сп`яніння. Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами, неухильно дотримуватись цього пункту. Таким чином, ОСОБА_1 повинен знати ПДР та їх виконувати. Крім того, ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Дослідженням відеозапису з місця події встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у комендантську годину посеред проїжджої частини на автошляху Запоріжжя Донецьк. В ході спілкування з поліцейським ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 , пояснивши, що їхав до м. Покровськ. Після встановлення ознак алкогольного сп`яніння у останнього, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер та пройти медичний огляд у закладі хорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки, після чого поліцейський вголос прочитав останнє свідоцтво про повірку газоаналізатору та надав його ОСОБА_1 на ознайомлення. Після цього запакований мундштук поліцейський надав водію і останній розпакував його та перевірив його цілісність. Після цього ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатору, результат склав 2,19 проміле алкоголю в крові. З даним результатом ОСОБА_1 погодився.

Поліцейським під час складання адміністративних матеріалів роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені Конституцією України та КУпАП, жодних клопотань від водія до поліцейського під час розгляду справи не надходило. Тож доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції процедуру огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 зафіксували відеозаписом та додали його до матеріалів в якості додатку. Долучений відеозапис події за участю ОСОБА_1 містить відомості про: роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та обов`язків; встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння; підтвердження факту керування ним транспортним засобом; безпосередньо огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820», а тому, враховуючи наявність цього відеозапису, залучення працівниками поліції свідків при проведенні огляду було необов`язковим.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

В ході апеляційного розгляду порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та в суді першої інстанції, які потягли б необхідність скасування постанови суду, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова