ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріали справ про адміністративні правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області відносно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№ 512270 складений 24.10.2023 р. відносно ОСОБА_1 відповідно до якого, ОСОБА_1 обвинувачується у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 512269 складений 24.10.2023 р. відносно ОСОБА_2 відповідно до якого, ОСОБА_2 обвинувачується у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2023 року справи про адміністративне правопорушення були об`єднані в одне провадження.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №512270 від 24.10.2023 р. відносно ОСОБА_1 зазначено, що 24.10.2023 року о 18:40 год. перехрестя пр. Соборного та вул. Південноукраїнської у м.Запоріжжя ОСОБА_1 керуючи автомобілем OPEL MERIVA, держномер НОМЕР_1 , не виконав вимогу світлофора, не впевнився в безперешкодному пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків, внаслідок чого з ним скоїв зіткнення т.з. HYUNDAI ACCENT держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано механічних пошкоджень, та завдано матеріальних збитків, тілесних не отримано.

Згідно протоколу ОСОБА_1 порушив вимоги п. 8.7.3 е ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №512269 від 24.10.2023 р. відносно ОСОБА_2 зазначено, що 24.10.2023 року о 18:40 год. перехрестя пр. Соборного та вул. Південноукраїнської у м.Запоріжжі ОСОБА_2 керуючи автомобілем HYUNDAI ACCENT держномер НОМЕР_2 на перехресті пр. Соборного та вул. Південноукраїнська у м.Запоріжжя перед початком руху на перехресті не переконався у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем OPEL MERIVA, держномер НОМЕР_1 , внаслідок чого авто зазнали механічних ушкоджень, та було завдано матеріальних збитків, тілесних ушкоджень не отримано.

Згідно протоколу ОСОБА_2 порушив вимоги пп. 10.1, 16.5 ПДР України відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення не визнали.

ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначав, що почав рух перехрестям пр. Соборний в ул. Південноукраїнська на зелений сигнал світлофора та в`їхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, у нього було 20 секунд зеленого світла. Коли він проїхав майже половину перехрестя потрапив в «тягучку», перед ним були декілька автомобілів, вони рухалися на перетин проспекту і він за ними рушив, не зупинявся, їхав на першій передачі, щоб завершити проїзд перехрестя до ввімкнення червоного світла. Бачив, що на проспекті стояли на червоне світло в двох рядах, у крайньому та середньому, два позашляховики. Вони стояли на світлофорі, бо їм було червоне світло. Крайня права полоса була вільна. Після того, як затор на перехресті припинився, він пришвидшився, щоб встигнути завершити маневр проїзду перехрестя, бо два позашляховики почали повільно рухатися, як раптом з крайньої правої смуги зустрічного напрямку на нього наїхав автомобіль Хюндай, який невідомо звідки узявся. З цим автомобілем трапилося зіткнення з правої сторони автомобіля в передні двері. Наполягає, що почав рух на перехрестя на зелене світло світлофору.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначав, що 24.10.2023 р. приблизно о 18.40 він керував автомобілем д.р.н. НОМЕР_2 білого кольору. Він рухався по проспекту Соборному у м. Запоріжжі у напрямку від вул. Сталеварів до бульвару Шевченка у середній полосі руху. Всього на проспекті Соборному три полоси руху у попутному для нього напрямку, а також три полоси руху у зустрічному. Між полосами руху зелена зона, шириною приблизно 1,5 м. Проїхав перехрестя вул. Миру та проспекту Соборного він побачив, що крайня ліва полоса попутного руху повністю зайнята, а автомобілі стоять для повороту наліво на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Середня полоса руху була зайнята. Права полоса була вільна. Світло на світлофорі перехрестя вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного було червоним. Він перестроїв свій автомобіль у крайню праву полосу руху на відстані приблизно 300 метрів від перехрестя вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Швидкість автомобіля була 50 км/ч. У цей момент він побачив, що на світлофорі на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного загорілось жовте світло. Відстань до світлофора була приблизно 200 метрів. Не змінюючи швидкості та напрямку руху він під`їхав до світлофора на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Це зайняло приблизно 15 секунд. Автомобілі у кратній лівій полосі попутного руху стояли. Автомобілі у середній полосі попутного руху почали рух. На відстані приблизно 2-3 метра від перехрестя (його автомобіль знаходився на пішохідному переході) він побачив, що проспект Соборний зліва направо перехрестя пересікає автомобіль, як пізніше з`ясувалось Ореl Меrіvа д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Рух автомобіля був через перехрестя у напрямку від вул. Л. Жаботинського до вул. Незалежної України. Швидкість автомобіля Ореl Меrіvа була приблизно 40 км/год. В момент коли він побачив його автомобіль, він знаходився частково (переднє праве крило, передня стійка, передні праві двері) на крайній правій полосі його руху. Задня частина автомобіля була ще на середній полосі руху. Він натиснув на гальма, але відстань між автомобілями була незначною і практично відразу його автомобіль зіткнувся з автомобілем ОСОБА_1 . Після цього приблизно 1-2 секунду автомобіль Ореl Меrіvа продовжував рух, після чого зупинився на вул. Південноукраїнській. Його автомобіль зупинився від удару на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Удар автомобіля прийшов на передню праву частину автомобіля Ореl Меrіvа, а саме: переднє праве крило, передня стійка, передні праві двері. Також постраждала задні праві двері та заднє праве крило, внаслідок руху автомобіля Ореl Меrіvа. В результаті ДТП його отримав пошкодження: передній бампер, переднє праве крило, переднє ліве крило, капот, решітка радіатора, радіатор, передні права та ліва фари. Після цього визвали працівників УПП в Запорізькій області ДПП. Після приїзду працівників поліції, вони довго не могли прийти до висновку, хто порушив ПДР і потім вирішили скласти протоколи за ст. 124 КУпАП на обох водіїв. Відносно нього вони склали протокол за порушення вимог п.п. 10.1 та 16.5 ПДР. Із вказаним протоколом він не згоден з наступних підстав: Щодо проїзду регульованого перехрестя. Він їхав по головній дорозі на зелене світло на регульованому перехресті та мав перевагу у русі відповідно до ПДР. Правил дорожнього руху не порушував. Зелене світло у його напрямку руху загорілось за декілька секунд до місця зіткнення. Водій ОСОБА_1 повинен був зупинити свій автомобіль ще перед початком перехрестя вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Вважає, що не порушував п. 16.5 ПДР. Щодо завершення руху на перехресті водієм ОСОБА_1 , пояснив, що він не завершував маневр, а просто пересікав проспект Соборний на червоне світло. Таким чином, якщо поєднати місце зіткнення та місце удару автомобіля з автомобілем ОСОБА_1 , стає зрозуміло, що його авто знаходилось рівно посередині крайньої правої полоси його руху, це протирічить твердженню водія ОСОБА_1 , що він закінчував проїзд перехрестя та підтверджує його первинні пояснення на місці ДТП. Щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Вважає, що протокол складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП. Крім іншого у протоколі вказано, що він порушив вимоги п. 10.1 ПДР, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Але вказані відомості у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи. Він не починав рух, не змінював напрямок руху перед перехрестям, що підтверджується його поясненнями, а також схемою ДТП, складеною працівниками поліції, де у пункті 6 розділу (назви об`єктів, зображених на схемі) вказано, що напрямок руху автомобіля був прямо у крайній правій полосі. Таким чином адміністративний матеріал складено з порушеннями КУлАП, що також виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Барчук В.І. просить закрити провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Барчука В.І, дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, схему місця ДТП і фотознімки з місця подій, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня подія і склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, які вказані в протоколах.

Так, відповідно до вимог ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (80731-10), може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Положенням ст.14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі.

В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Враховуючи, що 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що, зокрема, було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

За приписами пункту 8.7.3.е Правил дорожнього руху, порушення якого інкриміновано ОСОБА_1 , сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п 10.1 ПДР, порушення якого інкриміновано ОСОБА_2 , перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно з п. 16.5 ПДР ОСОБА_2 у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Проте, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інкримінованих їм пунктів Правил дорожнього руху.

Згідно матеріалів справи, свідки дорожньо - транспортної пригоди відсутні, як і відсутня відповідна відеофіксація ДТП, а матеріали справи містять лише схему дорожньо-транспортної пригоди , фототаблицю наслідків ДТП та письмові пояснення двох водіїв, які є учасниками цієї ДТП.

Разом із тим, долучена до матеріалів справи схема дорожньо-транспортної пригоди, хоча і містить дані щодо наявності світлофору за напрямком руху ОСОБА_1 , проте з вказаної схеми неможливо встановити, що на момент виїзду ОСОБА_1 на перехрестя автомобілям напрямку його руху було увімкнено червоне світло, циклограма роботи світлофору на вул. Південноукраїнська в матеріалах справи відсутня. Разом із тим, згідно поясненням ОСОБА_1 як у судовому засіданні, так і у письмових поясненнях наданих на місці ДТП, він виїхав на перехрестя на зелене світло світлофору, проте вказані обставини належним чином встановлені не були та не перевірені, і жодним доказом факт виїзду ОСОБА_1 на перехрестя на червоне світло світлофору підтверджений не був.

При цьому під час судового засідання ОСОБА_1 зазначав, що почав рух через перехрестя на зелене світло, вказавши, що у ньому було 20 секунд, і не встиг завершити маневр до того, як загорілося червоне світло, хоча він увесь час рухався, через затор автомобілів, які пересікали проспект, і бачив, як два позашляховики стоять на проспекті в очікуванні зеленого світла світлофора та пропускаючи його для завершення маневру і не бачив, щоб там стоїть чи рухається правою смугою автомобіль під керуванням ОСОБА_2 . Отже, з огляду на ті обставини, що автомобілі про які зазначив ОСОБА_1 стояли на світлофорі на червоне світло, заслуговують на увагу пояснення ОСОБА_1 що на перехрестя він виїхав на зелене світло світлофору.

В свою чергу ОСОБА_2 також вказав, що проїхав перехрестя вул. Миру та проспекту Соборного він побачив, що крайня ліва полоса попутного руху повністю зайнята, а автомобілі стоять для повороту наліво на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Середня полоса руху була зайнята. Права полоса була вільна. Він перестроїв свій автомобіль у крайню праву полосу руху на відстані приблизно 300 метрів від перехрестя вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. У цей момент він побачив, що на світлофорі на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного загорілось жовте світло. Відстань до світлофора була приблизно 200 метрів. Не змінюючи швидкості та напрямку руху він під`їхав до світлофора на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного. Автомобілі у кратній лівій полосі попутного руху стояли. Автомобілі у середній полосі попутного руху почали рух. На відстані приблизно 2-3 метра від перехрестя (його автомобіль знаходився на пішохідному переході) він побачив, що проспект Соборний зліва направо перехрестя пересікає автомобіль, як пізніше з`ясувалось під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, з пояснень обох водіїв встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не починав рух на перехресті пр. Соборного та вул. Південноукраїнська у м.Запоріжжя, а під`їжджав до цього перехрестя. Не змінюючи швидкості та напрямку руху він під`їхав до світлофора на перехресті вул. Південноукраїнської та проспекту Соборного, автомобілі у кратній лівій полосі попутного руху стояли, автомобілі у середній полосі попутного руху почали рух.

Таким чином, з огляду на вказане, п. 10.1. ПДР, порушення якого інкриміновано ОСОБА_2 , а саме, що він згідно протоколу перед початком руху на перехресті не переконався у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , ним допущено не було, бо матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 рух не починав, не змінював напрямок руху перед перехрестям, що підтверджується його поясненнями, а також схемою ДТП, складеною працівниками поліції, де у пункті 6 розділу (назви об`єктів, зображених на схемі) вказано, що напрямок руху автомобіля був прямо у крайній правій полосі, а також поясненням іншого учасника ДТП ОСОБА_1 , який вказав, що автомобіль ОСОБА_2 він не бачив.

ОСОБА_2 також інкримінується порушення п. 16.5 ПДР, опис якого не відображено в описовій частині постанови, суть адміністративного правопорушення, викладена у протоколі не відповідає диспозиції цього пункту, а фактично містить опис обставин передбачених п. 10.1. ПДР.

Разом із тим, згідно встановлених обставин, оскільки ОСОБА_2 не стояв біля світлофорного об`єкту на перехресті, а рухався під`їжджаючи до перехрестя та виїжджаючи на нього під час дії зеленого кольору світлофору, розраховуючи на ті обставини, що усі автомобілі які завершують рух через перехрестя, вже завершили маневр, у тому числі і у зв`язку із тим, що автомобілі у середньому ряду вже почали рух, підстав вважати в діях ОСОБА_2 порушення п. 16.5 ПДР не має .

Тим більше, згідно наведеної у обидвох протоколах конструкції механізму дорожньо- транспортної пригоди, щодо виїзду ОСОБА_1 на перехрестя на червоне світло при такій ширині проспекту, ОСОБА_2 під`їжджаючи та проїжджаючи через перехрестя на зелене світло, яке вже було ввімкнено до його під`їзду, не повинен був керуватися п. 16.5.ПДР, яке регулює дії водія у разі ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, і не зобов`язаний був дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, бо рух через перехрестя він не починав під час ввімкнення сигналу світлофору.

Більш того, пред`явлене водію автомобіля ОСОБА_1 обвинувачення у порушенні п. 8.7.3 е ПДР, зокрема виїзд на перехрестя на червоне світло, ставить під сумнів можливість одночасного додержання іншим водієм, ОСОБА_2 п. 16.5.ПДР, який у цей же час, згідно протоколу стоїть на світлофорі перехрестя іншого напрямку руху і має обов`язок дати дорогу транспортному засобу ОСОБА_1 , що завершує рух через перехрестя, згідно протоколу, на червоне світло світлофора. І взагалі не є логічним з боку авторів протоколів покладення на ОСОБА_2 , який під`їжджає до перехресття, обов`язку передбаченого п. 16.5 ПДР дати дорогу транспортному засобу, під керуванням ОСОБА_1 , який завершує рух через перехрестя, у даному випадку згідно протоколу складеного відносно ОСОБА_1 на червоне світло світлофору.

Окрім того, згідно протоколу складеному на ОСОБА_1 , він не виконав вимогу світлофора, не впевнився в безперешкодному пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків, проте крім порушенням п.8.7.3е ПДР (червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух), інших порушень ПДР ОСОБА_1 не інкриміновано, тобто суть адміністративного правопорушення, викладена у протоколі не відповідає диспозиції цього пункту, зокрема п. 8.7.3е. ПДР.

Отже, на підставі аналізу вказаних вище обставин, враховуючи механізм ДТП, умови дорожньої обстановки, в якій вона відбулася, а також характер дій учасників пригоди, суд приходить до висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 порушень ПДР України, які їм інкриміновані і які б знаходились в причинному зв`язку з наслідками ДТП, що настали.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає вину осіб, що притягаються до адміністративної відповідальності, в спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

В цей же час, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, отже, за відсутності відповідних клопотань, самостійне витребування доказів судом є неможливим.

Приходячи до такого висновку суд вважає за необхідне зауважити, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...» (рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року зазначено, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні остаточні дані з доказами об`єктивної сторони правопорушення в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відеозапис не здійснювався, і оскільки суд позбавлений можливості збирати самостійно докази, письмові докази зібрані із суттєвими протиріччями, що є вочевидь недостатнім для здійснення переконливих висновків щодо наявності винуватості, є сумнівним, і повинно тлумачитись на користь особи, у відношенні якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приходить до висновку, що встановити факт вини кого-небудь з учасників ДТП у її настанні за обставин, які викладені у протоколах неможливо, а тому в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні склади адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, що їм інкриміновані.

Відповідно до ст. 284 КУпАП України по справі про адміністративне правопорушення може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно ст. 247 КУпАП України провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та ОСОБА_2 підлягає закриттю, відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в їх діях інкримінованої події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. ст.124,247,283, 284 КУпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.В. Апаллонова