Справа № 216/4172/23
провадження 3-в/216/35/23
ПОСТАНОВА

іменем України

07 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецов Р.О. розглянувши клопотання ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови суду, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця В/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком 15 діб за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначено, що вищевказана постанова суду у встановлений законом строк, протягом трьох місяців з дня винесення звернена до виконання та згідно зі ст.ст. 298, 299, ч. 2 ст. 300 КУпАП направлена до ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для забезпечення виконання (від 14.08.2023). Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за мобілізацією приступив до виконання службових обов`язків за посадою навідник-оператор №207 А3283, 12/28/А від 23.06.2020 та по теперішні час проходить службу в лавах ЗСУ. Відповідно до ст. 15 КУпАП та статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військовозобов`язаних та резервістів поширюється дія статутів Збройних Сил України. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт. Враховуючи вищевикладене, доцільним є припинення виконання постанови про накладання адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 у справі №216/4172/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених 3 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком 15 діб без позбавлення права керування транспортними засобами та без конфіскації транспортного засобу. Постанова набрала законної сили 24.07.2023.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень регламентується розділом V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно з ч.ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Відповідно до ст. 32 КУпАП адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб. Адміністративний арешт призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею). Адміністративний арешт не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до осіб з інвалідністю першої і другої груп.

Згідно зі статтею 326 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення.

Стаття 327 КУпАП визначає порядок відбування адміністративного арешту, згідно з яким осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи внутрішніх справ. Строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту. Відбування адміністративного арешту провадиться за правилами, встановленими законами України.

Статтею 328 КУпАП передбачено трудове використання осіб, підданих адміністративному арешту.

У поданому клопотанні, відносно ОСОБА_1 ставиться питання, щодо припинення виконання постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 15 КУпАП та статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт.

Згідно зі ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладання адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Статтею 302 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання. Вказаними обставинами є: видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої розпочато провадження в справі.

Матеріалами справи встановлено такі обставини:

1) постанова щодо ОСОБА_1 була вчасно звернута до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення;

2) законом не визначені строки виконання постанов про накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту;

3) відсутні підстави для припинення виконання постанови, передбачені ст. 302 КУпАП;

4) обставини, передбачені п. 2 ст. 32 КУпАП, у справі відсутні.

Відтак, суддя дійшов висновку, що клопотання ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області в частині припинення виконання постанови про накладання адміністративного стягнення є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Разом з цим, відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з довідкою від 21.09.2023 ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі №17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008).

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини.

Такою нормою у КК є ч. 2 ст. 60, яка регламентує, що військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відповідно до принципу верховенства права,

Керуючись ст.ст. 283, 294, 304 КУпАП України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питання, зв`язаного з виконанням постанови суду, відносно ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирішити питання зв`язане з виконанням постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 у справі №216/4172/23 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП та вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що підданий адміністративному стягненню у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком п`ятнадцять діб без позбавлення права керування транспортними засобами та без конфіскації транспортного засобу.

В іншій частині клопотання відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ