Справа № 478/21/23 Провадження № 3/478/26/2023
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., за участю секретаря Луговської А.І., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Військової частини Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Демидівського району Півненської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця - водія 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону Військової частини, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А1556 № 274 від 29.11.2022 року, 09.11.2022 року військовослужбовець Військової частини солдат ОСОБА_1 , в умовах дії особливого періоду, всупереч інтересам служби та в порушення Статуту внутрішньої служби ЗС України, відмовився виконувати законні вимоги командира роти.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, - як відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 був сповіщений належним чином. Враховуючи те, що будь - яких заяв від ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та поважність причин неявки суд не отримував, останній був обізнаний про складання відносно нього протоколу про військове адміністративне правопорушення, належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких дій з його боку, спрямованих на визначення результату розгляду справи відносно нього, не вчинялось, тому в силу ч. 1 ст. 268 КУпАП справа розглядається за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, приходжу такого висновку.
За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.
Статтею ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-10 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Диспозиція ч. 2 ст. 172-10 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
Так, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022, відповідно до п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні настав особливий період і Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено на підставі Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ст. 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 11 розділу І частини І Статуту встановлює загальні обов`язки військовослужбовців. Відповідно до п. 3 ст. 11 розділу І частини І Статуту на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати прапор своєї частини. Згідно ст. 16 розділу І частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 28 розділу І частини І Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. Відповідно до ст. 30 розділу І частини І Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Стаття 35 розділу І частини І Статуту встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Відповідно до ст. 37 розділу І частини І Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 26 розділу І частини І Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як було зазначено, положеннями ч. 2 ст. 172-10 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-10 КУпАП, складає відкрита відмова виконати наказ командира (начальника) - непокора, що передбачає наявність заяви (усної чи письмової) підлеглого про його небажання виконувати наказ, або інше демонстративне його невиконання, яке може супроводжуватись будь-якими репліками чи здійснюватися мовчки. Від непокори слід відрізняти випадки суперечки, коли підлеглий вступає в обговорення наказу, виявляючи своє незадоволення у зв`язку з його отриманням, але врешті-решт наказ виконує та інше умисне невиконання наказу полягає у тому, що підлеглим наказ начебто приймається до виконання, але насправді не виконується. Невиконання наказу може полягати: а) у діях, вчиняти які наказ прямо забороняв; б) невиконанні дій, які мали бути виконані згідно з наказом; в) у виконанні таких дій з порушенням встановлених наказом строків та інших обов`язкових умов їх виконання. Правопорушення вважається закінченим, залежно від форми його вчинення, з моменту відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.

Вимогами ст. 251 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

З рапорту командира 1 гірсько-штурмової роти вказаної військової частини капітана ОСОБА_2 від 09.11.2022 року вбачається, що останній клопоче перед вищим командуванням про притягнення солдата ОСОБА_1 до відповідальності за дисциплінарні порушення, оголосити їм сувору догану та позбавити грошових премій та додаткових грошових винагород за листопад 2022 року, оскільки останній створює в підрозділі провокативні дії та панічні настрої, що негативно впливають (деморалізують) решту військовослужбовців підрозділу. Нехтує наказами командирів, вимогами статутних відносин між підлеглими, підриває дисципліну у підрозділі та відмовляється виконувати накази та розпорядження щодо наступальних дій.

В рапорті не зазначено наказ якого конкретно командира не було виконано, коли саме така вимога була поставлена, в якій формі, строки її виконання та в чому саме полягала відмова чи непокора.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії А1556 № 274 від 29.11.2022 року, 09.11.2022 року солдат ОСОБА_1 , відмовився виконувати вимоги командира роти під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

У протоколі щодо ОСОБА_1 , такожне розкрито об`єктивної сторони, суті правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме не зазначено якого конкретно командира наказ якого не було виконано, коли саме така вимога була поставлена, в якій формі (усній чи письмовій), строки її виконання, як саме наказ повинен був виконаний, в чому саме полягала відмова чи непокора.

Доказів, які б, були належними та допустимими, та підтверджували дані вказані у протоколі матеріали справи не містять. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які вказували про відмову ОСОБА_1 від виконання законних вимог командира (начальника) здобуто не було та суду не надано.

Відповідно до приписів ст. ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Разом із тим, в порушення наведених вище вимог чинного законодавства протокол серії А1556 № 274 було складено майже через три тижні, а саме - 29.11.2022 року, у той час як особу, якій інкримінується вказане правопорушення згідно поданого рапорту було виявлено 09.11.2022 року.

Враховуючи вище наведене, приходжу до висновку, що данний протокол складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт відкритої відмови - непокори, або факт умисної відмови ОСОБА_1 від виконання законних вимог (наказу) командира, таким чином встановити одну із складових адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме наявність вчинення відкритої або умисної відмови від виконання законних вимог командира (начальника), неможливо.

Істотною ознакою презумпції невинуватості, що закріплена в ст. 7 КУпАП, є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд, будучі органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, яка в даному випадку не була виконана належним чином.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вказані вище обставини в сукупності дають підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП в діях ОСОБА_3 .
За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При таких обставинах, враховуючи засади законності та презумпції невинуватості, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прихожу висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі у відповідності з положеннями п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 276-280, 283-285 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Х.В.Іщенко