КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/4842/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом його винуватості, оскільки лише фіксує обставини скоєння правопорушення, проте не встановлює вини особи.

Звертає увагу, що із долученого працівниками поліції відеозапису не вбачається того, що мав місце факт вчинення ним домашнього насильства.

Крім цього вважає, що долучені у справі скрін-шоти повідомлень у менеджерах також не є належними та допустимими доказами його винуватості.

За доводами апелянта, суд неправомірно допитав його неповнолітню доньку за відсутності працівника органу опіки та піклування, психолога чи педагогічного працівника, а тому її свідчення також не є допустимими доказами.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 та її представника Коновал О.В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги та вважали рішення судді законним і обґрунтованим, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме у тому, що він 20.08.2023 року близько 20 години 10 хвилин, прийшов за адресою: АДРЕСА_1 до колишньої дружини ОСОБА_2 , почав стукати у двері та погрожувати, внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , чим порушив п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дійсно, як зазначає апелянт, на долученому працівниками поліції відеозапису не міститься зафіксованого факту вчинення ним домашнього насильства.

Проте, як правильно встановив суддя, викладені в протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №526081 від 20.08.2023 року, який відповідає положенням ст. 256 КУпАП та містить дані про час і місце вчиненого правопорушення та його суть, поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 , які підтвердили викладені в протоколі обставини, та іншими матеріалами справи.

Доводи апелянта щодо відсутності законних підстав у суду першої інстанції для допиту неповнолітньої ОСОБА_3 , не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повній мірі здатна сформулювати власні погляди, в тому числі щодо факту події відображеної у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_3 .

Крім того, положеннями статті 232 ЦПК визначено порядок допиту малолітніх і неповнолітніх свідків, зокрема допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень процедури надання пояснень неповнолітньою ОСОБА_3 , оскільки згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 за виявленим бажанням, добровільно надала пояснення щодо подій, які відбулись 20.08.2023 року, при цьому, за розсудом суду, неповнолітня була допитана без участі батьків.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути достатнім доказам на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , оскільки суд послався на даний протокол, якому надав оцінку відповідно до ст.252 КУпАП в сукупності з іншими доказами.

Отже, судом зроблено правильний висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства та правильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., - залишити без змін, а подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз