Справа № 202/9874/23
Провадження № 3/202/6299/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Маринін О.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ІПН відсутній у матеріалах справи,

за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 12.05.2023 року о 16:00 год. у магазині «Продукти» за адресою: АДРЕСА_2 , продавець ОСОБА_1 здійснила продаж алкогольного напою горілка «Зуброф» 0,5 л. 40% спирту, за 160 гривень, громадянину ОСОБА_2 , чим порушив п.1. Наказу командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №16 од від 09.07.2022 року, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Викликана у судове засідання ОСОБА_1 свою провину не визнала, в подальшому до суду не з`явилася, не повідомивши причини неявки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне порушення, оцінивши докази по справі відповідно до ст. 252 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Так,ОСОБА_1 поставлено в провинувчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Водночас ч. 3 ст. 156 КУпАП передбачає відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

При цьому посадова особа поліції, яка складала протокол, в супереч вимог ст. 251 КУпАП, не зазначила об`єктивну сторону правопорушення, визначену ч.3 ст. 156 КУпАП, не описавши у протоколі в чому саме полягало вчинене ОСОБА_1 порушення ( з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом)

Суд зазначає, що відповідно практики ЄСПЛ суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 полягає у торгівлі алкогольними напоями, тобто передбачає собою процес обміну товарами та грошима.

Однак у матеріалах справи відсутні докази здійснення факту обміну товарами та грошима, отримання ОСОБА_1 грошей від ОСОБА_2 від продажу алкогольного напою, тобто виручки, яка до того ж відповідно до санкції ч. 3ст. 156 КУпАП повинна бути конфіскованою у разі визнання її винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Суд також зауважує, що згідно письмових пояснень ОСОБА_2 він придбав пляшку горілки у магазині «Продукти», без опізнання чи вказівки саме на ОСОБА_1 .

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт торгівлі ОСОБА_1 алкогольними напоями, до матеріалів справи не долучено.

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_2 та Акт вилучення, не є достатніми доказами, котрі дають підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_1 здійснювала торгівлю алкогольними напоями на території, забороненій законом.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

З встановлених обставин суд приходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 156 КУпАП, не доведена та не аргументована, докази вини останньої не є переконливими, обставини, зазначені в протоколі, є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об`єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 156 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 213, 221, 247, 251, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.156 ч.3 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Маринін