Справа № 345/3671/23
Провадження № 33/4808/653/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук Б.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

та його захисника адвоката Жовніра М.Й.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23.07.2023 о 15.12 год. в сТомашівці по вул. Миру Калуського району керував мотоциклом марки ЯВА д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера «Драгер» 6820 №08900 (результат сп`яніння 0,73 %), чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду першої інстанції винесена безпідставно, оскільки суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Стверджує, що суд порушив його право на справедливий судовий розгляд, оскільки ухвалив рішення в порушення принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу.

Вважає, що суд увалив рішення на припущеннях та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, порушивши норми матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував, що працівниками поліції було грубо порушено вимоги закону та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначає, що судом першої інстанції винесене рішення, яке ґрунтується на припущеннях, за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували його винуватість.

Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку безпідставності та протиправності вимог поліцейських про проходження огляду з використанням технічного пристрою «Драгер», оскільки 23.07.2023 року в 15 год. 12 хв. функцію водія він не виконував і не міг виконувати, а знаходився поряд з мотоциклом «Ява-350», який був в несправному та неробочому стані (сів акумулятор, двигун не працював та був холодний). Стверджує, що не заперечував факту перебування в стані алкогольного сп`яніння в зазначений час, однак категорично заперечує факт безпосереднього керування транспортним засобом., оскільки тягнув мотоцикла до себе додому, а коли під`їхав на своєму мотоциклі його товариш ОСОБА_2 , то він його попросив, щоб той підтягнув його мотоцикла. Вважає дії працівників поліції безпідставними та неправомірними, так як ним не було порушено жодних ПДР України.

Просить врахувати ту обставину, що це було його перше в житті безпосереднє спілкування з працівниками поліції, оскільки йому нещодавно виповнилося 19 років і з часу отримання ним посвідчення водія категорії пройшло тільки 9 місяців.

На його думку в наданих поліцейським до суду відеозаписах відсутні будь-які докази керування ним мотоциклом «Ява-350», д.н.з. НОМЕР_2 о 15 год.12 хв. 23.07.2023 року, а на відеозапису з файлу № 1 видно, що до його мотоцикла «Ява-350» прив`язаний буксирувальний пасок (ремінь). Таким чином вказані відеозаписи не можуть вважатися належними доказами вчинення правопорушення.

Вказує на те, що суд першої інстанції не допитав свідків події, оскільки повинен обов`язково досліджувати всі докази у справі і давати їм оцінку.

Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Жовнір М.Й. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, до доводи ОСОБА_1 та його захисника про невинуватість у вчиненні правопорушення повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №125213 від 23.07.2023 року, ОСОБА_1 23.07.2023 року о 15.12 в с. Томашівці, вул. Миру керував мотоциклом «Ява» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки. Тест № 08900 проба позитивна 0,73 % за допомогою алкотестер «Драгер 6810».

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП Калуського РВП лейтенант поліції Проців М.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить його власноручний підпис.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні пояснення ОСОБА_1 .

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 , пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", результат огляду 0,73 проміле, з результатами огляду водій згідний, що підтверджується його власноручним підписом.(а.с. 3)

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківку приладу Drager Alcotest (а.с.2), в результаті огляду ОСОБА_1 поліцейським за допомогою технічного засобу було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 0,73%. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 2).

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в «Калуську ЦРЛ» КМР (а.с.4), складеного о 15 год..25 хв. 23.07.2023 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: а саме: з різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей(а.с4)

Однак, такий огляд не проводився у зв`язку з тим, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 погодився із результатом огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

До матеріалів справи долучено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5647 чинне до 28.09.2023 року відповідно до якого газоаналізатор Алкотест 6810 ARBH-0603 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 і за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння (а.с.8).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та стверджує, що дійсно вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував, оскільки мотоцикл перебував у неробочому стані .

Так, ОСОБА_1 стверджує, що 23.07.2023 року він на мотоциклі «Ява» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності поїхав на футбол, де вживав пиво. Однак, у зв`язку з тим, що на мотоциклі розрядився акумулятор, то він був змушений тягнути його вздовж дороги. Вказує, що він не керував транспортним засобом коли його зупинили працівники поліції, а тому не може бути визнаний водієм транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у отриманні реальної можливості контролювати рух транспортного засобу та полягає у сукупності цілеспрямованих дій, що включають оцінку стану транспортного засобу, вибір керівних дій та їх реалізацію.

Разом з тим, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що останній перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевіривши стан мотоцикла, встановив, що транспортний засіб перебуває у несправному стані але може рухатись без включення двигуна, за умови, що він сам буде тягнути мотоцикл . Стверджує, що таким чином він протягнув транспортний засіб вздовж дороги маже кілометр, після чого до нього приїхав його товариш ОСОБА_2 , який хотів допомогти йому відбуксирувати мотоцикл. Вказує, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим в подальшому за рішенням суду був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що в цей час до нього під`їхали працівники поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, провели такий огляд та безпідставно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в дійсності він не керував мотоциклом.

Таким чином, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він повністю контролював рух транспортного засобу щодо його швидкості і напрямку пересування та фактично здійснював керування мотоциклом.

Апеляційний суд неодноразово вказував у своїх рішеннях, що цілеспрямовані дії внаслідок яких було отримано реальну можливість контролювати рух транспортного засобу необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки не керував транспортним засобом.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи взагалі не відповідають фактичним обставинам, оскільки сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що мотоцикл під керуванням ОСОБА_1 був у робочому стані та був зупинений працівниками поліції.

Так, до матеріалів справи долучено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, згідно якої, 23.07.2023 року о 15 год.12 хв. ОСОБА_1 керував мотоциклом «Ява» д.н.з. НОМЕР_2 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні приписів статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозаписи, які долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що відеозапис є достатньо інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 добровільно на вимогу працівників поліції пройшов огляд на стан сп`яніння , оскільки в ході спілкування з ним були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, внаслідок чого за допомогою приладу Драгер 6820, працівником поліції було проведено огляд на стан сп`яніння результат якого становив 0.73 проміле. Водій з даним результатом погодився і відмовився їхати до медичного закладу. Працівниками поліції були роз`яснені права особи відповідно ст.268 КУпАП України і складено відносно протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. З вказаним протоколом її було ознайомлено. до счт.268 КУпАП.

Відеозаписом зафіксовано, що стосовно ОСОБА_1 також було складено постанову про притягнення дло адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом без наявності права на керування вказаною категорією до штрафу. При цьому, ОСОБА_1 було детально роз`яснено порядок оплати штрафа та повідомлено про те, що протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані сп`яніння буде розглядатися у суді. Матеріали відеозапису містять дані про те, як працівниками поліції складається протокол про адміністративне правопорушення, оголошується його зміст правопорушнику , пропонується надати роз`яснення щодо висунутого обвинувачення. Разом з тим, зі змісту поведінки ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечував факт керування транспортним засобом та повністю погоджувався із правомірністю дій працівників поліції щодо складання стосовно нього відповідних матеріалів і відмовився надавати будь які пояснення.

Дані відеозапису повністю узгоджуються з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.1), з роздруківкою результатів огляду (а.с. 4), з даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за результатами яких отримано позитивний результат 0.,73%

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який надав добровільну згоду на огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» саме як водій транспортного засобу.

Таким чином, оглянуті відеозаписи повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі, які підтверджують вину у вчиненні правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали провадження свідчать про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, щодо висунутого обвинувачення, не заперечував керування транспортним засобом та добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, висловлена ним після отримання позитивного результату огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, свідчить про те, що він фактично погоджується з отриманим результатом огляду.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника ОСОБА_1 , ступінь його вини.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв