Справа №597/2141/23
Провадження №3/597/1545/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2023 р. м.Заліщики

Суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Васильченко В.В., розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Відділення поліції № 4 (м. Заліщики) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , гр-на України, працює стоматологом у КП Заліщицька КНП, військовозобов`язаний,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №005181 від 29.11.2023 о 23 год. 03 хв. в м. Заліщики по вул. С. Бандери, водій ОСОБА_1 керував т/з керував автомобілем BMW 320 н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, результат огляду із застосуванням приладу Драгер 1,25%. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що автомобілем не керував, а лише сидів на місці водія, двигун не працював. Вони зі своїм знайомим ОСОБА_2 зупинилися на парковці біля магазину АТБ для відпочинку, і вже на місці розпивали спиртні напої, надалі рухатися на автомобілі не мали наміру. Представник ОСОБА_3 щодо викладених в протоколі фактів заперечив, просив справу закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він разом з ОСОБА_1 28.11.2023 приблизно о після 22:00 год. приїхали на парковку до супермаркету АТБ, де зробили зупинку для відпочинку. Вони зайшли в магазин та придбали 1 пляшку коньяку, коробку цукерок і два стакани кави. Коньяк вони вживали на місці, автомобілем не рухалися, а лише іноді вмикали двигун для прогрівання, оскільки на вулиці було зимно. Згодом до них під`їхали поліцейські, які почали вимагати від його товариша пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки той перебував на місці водія. Наполягає на тому, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до такого висновку.

Під час розгляду справи в суді засобом ОСОБА_1 пояснив, що він не керував транспортним засобом, про що він повідомляв працівникам поліції, однак, вони наполягали на тому, що він керував транспортним засобом і змусили його пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Зазначені пояснення засобом ОСОБА_1 підтвердив в суді, допитаний у якості свідка ОСОБА_2 .

З Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у ОСОБА_1 в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлено стан сп`яніння з результатом 1,25%.

З відеозапису, зробленого під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №005181 від 29.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 встає з місця водія транспортного засобу, який стоїть на місці, в той час коли працівники поліції підійшли до його автомобіля. В процесі розмови працівники поліції виявили у водія запах алкоголю з порожнини рота. На пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, водій відповідав відмовою, та пояснював це тим, що він не керував автомобілем, працівники поліції його не зупиняли, а тому не має необхідності для проходження такого огляду. Згодом ОСОБА_1 проходить тест на Драгері, і надалі не погоджуючись з його результатом направився для огляду до лікарні, в якій відмовився пройти потворний тест. Після чого працівником поліції відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

У цій справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом не було зібрано беззаперечних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, крім того, що зафіксовано на відеозаписі, де він сказав, що не керував транспортним засобом. Як, і в подальшому під час тривалого спілкування з поліцейськими він заперечував факт керування транспортним засобом. Отже цей факт підлягав доказуванню іншими належними доказами. Проте інших належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять. Так, пояснення у його товариша ОСОБА_2 , який перебував разом з ним у салоні автомобіля та присутній на відеозаписі, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції відібрані не були, не зафіксований факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 також на відеозаписі.

Відеозапис спростовує те, що раніше поліцейськими даний транспорт був помічений в русі. Інших належних та допустимих доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а він під час розгляду справи в суді цей факт категорично заперечує.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи. За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд, як до доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

У цій справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом протокол про адміністративне правопорушення складений не об`єктивно, а обставини, викладені в ньому, не підкріплені іншими належними та допустимими доказами у справі. В суді ОСОБА_1 заперечує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що 29.11.2023 ОСОБА_1 , о 23 год. 03 хв. в м. Заліщики по вул. С. Бандери, керував автомобілем BMW 320 н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення, який складається за результатами вже скоєного правопорушення, і в якому фіксуються вже вчинені на момент його складання дії правопорушника, не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а саме на диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в тому числі алкогольного сп`яніння, відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , керував автомобілем, коли працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі у встановленому законом порядку, та враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, зважаючи на те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований у відповідності до вимог законодавства, а визнання винуватості не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд також зазначає, що як вбачається з долученого відеозапису, то на ньому значиться дата 03.01.2018, протокол складений і в ньому зазначена дата 29.11.2023, огляд згідно квитанції з Драгера проводився 29.11.2023.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У статті 40 цього Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом МВС України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі зйомки.

Наданий поліцією до суду диск з відеозаписом обставин, що сталися 29.11.2023, не містить відомостей про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а лише відображає процесуальну послідовність винесення постанови про адміністративне правопорушення.

З огляду на це відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.38, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Віталій ВАСИЛЬЧЕНКО