Провадження № 3/592/2320/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м.Суми

суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков Ігор Геннадійович, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Із змісту до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 від 27.07.2023 року вбачається, що 27.07.2023 року о 22 годині 16 хвилин в м. Суми по вул. Бельгійська, біля буд. 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.9. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. п. 1) .

29.06.2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Фомінов Роман Миколайович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення по справі про адміністративне правопорушення, із змісту яких вбачається, що на розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий розгляд якого призначений на 07.12.2023 року на 09 годину 00 хвилин. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 від 27.07.2023 року, складеного командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Сумській області старшим лейтенантом поліції Зарва Павлом Андрійовичем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що 27.07.2023 року року о 22 годині 16 хвилин керував транспортним засобом Toyota Landcruizer Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Суми по вул. Бельгійській, біля буд. 4, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху у встановленому законом порядку. Як стверджує ОСОБА_1 , у зазначений в постанові день і час, а саме: 27.07.2023 року року о 22 годині 16 хвилин він знаходився в автомобілі Toyota Landcruizer Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якості пасажира (clip0: 22:32:26) . Даним автомобілем ОСОБА_1 не керував, про це він неодноразово вказував під час спілкування з поліцейськими, а також зазначив про це у в графі пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (Я, ОСОБА_1 , не керував даним транспортним засобом, на відео сказав неправдиву інформацію ) , в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 264243 за ч. 1 ст. 139 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 264242 за ст. 124 КУпАП та в письмових поясненнях на окремому аркуші на адресу УПП в Сумській області від 27.07.2023 року. Те, що ОСОБА_1 сказав поліцейському про те, що за кермом транспортного засобу знаходився він, пояснює тим, що в якийсь момент у нього виникло бажання допомогти своєму брату ОСОБА_2 уникнути проблем за те, що останній покинув місце дорожньо-транспортної події, тобто обмовив себе у вчиненні адміністративного правопорушення, якого не вчиняв (clip0:22:39:05) . Насправді, в момент вчинення дорожньо-транспортної події за кермом транспортного засобу знаходився його рідний брат ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 не порушив жодних Правил дорожнього руху, тому він мав право відмовитись від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. Отже, саме ОСОБА_2 знаходився за кермом Toyota Landcruizer Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення день і час, і після вчинення наїзду на електричну опору покинув місце дорожньо-транспортної події, оскільки злякався відповідальності, перебуваючи в шоковому стані. В підтвердження чого ОСОБА_2 надав відповідні письмові пояснення на окремому аркуші на адресу УПП в Сумській області 28.07.2023 року, які долучені до матеріалів справи. Також, дана обставина підтверджується гарантійним листом КП Електромереж зовнішнього освітлення Міськсвітло від 14.09.2023 року № 194, розпискою ОСОБА_3 від 09.08.2023 року, з яких вбачається, що потерпілі не мають претензій до винуватця дорожньо-транспортної події ОСОБА_2 , квитанцією на переказ готівки про оплату за встановлення електроопори на суму 9623,26 грн. , протоколами опитування свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 від 03.12.2023 року, які заперечують факт знаходження ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу в момент вчинення дорожньо-транспортної події і підтверджують керування транспортним засобом ОСОБА_2 . За змістом ст. 130 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову саме особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Отже, основною ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбачуваного ст. 130 КУпАП, є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в даному випадку, вимога поліцейського пройти огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння була неправомірною та недоречною, законних підстав складати спірний протокол не було. В матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні беззаперечні дані, які б підтверджували факт того, що саме він у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом. Фактично посадовою особою було невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. З відеозапису, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, не вбачається ані факту керування транспортним засобом, ані зупинення цього транспортного засобу працівниками поліції, натомість, відео починається з моменту, коли працівники поліції підходять до автомобіля, який стоїть. Відеозапис підтверджує виключно відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності доказів керування цією особою транспортним засобом. Отже, вбачається, що працівниками поліції протокол складався, виходячи із усних пояснень самого ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_1 ще до складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення повідомив про те, що оговорив себе та дав неправдиві пояснення, зазначаючи про те, що він не керував транспортним засобом. При цьому, сам факт визнання особою знаходження за кермом, а в подальшому відмови від даних пояснень, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності. Так, пояснення та дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту нею своїх інтересів, тому вони мають буті ретельно перевірені й оцінені судом. Неприпустимим є притягнення особи до адміністративної відповідальності у разі її обмови чи самообмови, а також за відсутності доказів її винуватості. У першу чергу це стосується, коли провадження у справі здійснюється за відсутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі № 487/4245/18) . Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Сам протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 від 27.07.2023 року не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні та не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом , а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду. Окрім того, з відеозапису не вбачається, що Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складався у присутності ОСОБА_1 , надавався йому для ознайомлення та підпису, чи вручався один примірник даного акту ОСОБА_1 . При цьому акт огляду взагалі не містить даних відносно кого саме він складався та дати його складення, а тому він не може бути доказом про роз`яснення прав та обов`язків особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. В графі з результатом згоден зазначено про те, що особа відмовилася його підписувати, але хто саме не зазначено. Свідки не залучалися, фіксування його складання технічними засобами відеозапису не здійснювалося. З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння вбачається, що інспектор поліції направив ОСОБА_1 в медичний заклад КНП СОР ОКМЦСНЗ. Однак, знову ж таки, в такому направленні відсутні підписи свідків чи самого водія, а також фіксування його складання технічними засобами відеозапису не здійснювалося. Також захист наголошує на тому, що працівник поліції, склавши протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не роз`яснив ОСОБА_1 права, передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист. Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які підтверджували б обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутні, а тому він вважає, що суд позбавлений можливості перевірити обставини справи в частині того, чи дійсно останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння під час його виявлення працівниками поліції під час вищевказаної події. Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя. Суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) . Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 визначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Наведена позиція Конституційного Суду України відповідає правовій практиці Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод і викладених у Рекомендаціях NоR(91) , зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Отже, захист вважає, що сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення, оскільки всі сумніви тлумачаться на користь особи. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4) , що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Коробов проти України від 21.07.2011 року вказав на те, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом . Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Таким чином, оскільки будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів того, що ОСОБА_1 27.07.2023 року року о 22 годині 16 хвилин керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не надано та особою, якою було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не виконано вимоги ст. 266 КУпАП, її висновок є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності. Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу. На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 271, 290, 294 КУпАП, він просив закрити справу у відношенні ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (вхідний № 44066 від 07.12.2023 року) (а. п. 19-21) .

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Фомінов Роман Миколайович звернули увагу на те, що насправід ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає реальним обставинам події. Вони просили закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а. п. 34) .

Вислухавши пояснення та думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , пояснення та думку його захисника адвоката Фомінова Романа Миколайовича, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, відеофайли на оптичних носіях даних DVD-R стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідивши документи та копії документів, надані стороною захисту, прихожу до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи завдано матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок проведення такого огляду врегульований ст. 266 КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, та спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

При цьому, п. п. 6, 7 розд. І Інструкції № 1452/735 визначено, що огляд на стан сп`яніння лікарем закладу охорони здоров`я обов`язково проводиться у разі відмови водія транспортного заходу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами такого огляду.

Враховуючи те, що під час складання адміністративних матеріалів не було дотримано порядку огляду водія на стан сп`яніння, тому запропонований порядок його проходження не ґрунтувався на законі, що не може утворювати для ОСОБА_1 жодних юридичних наслідків.

За таких обставин та на підставі положень ст. 266 КУпАП такий огляд вважається недійсним.

При цьому, слід враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати) , який свідчить про порушення компетентною особою батальйону управління патрульної поліції в Сумській області справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів) .

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст. ст. 251, 252, 254, 255, 256, 266 КУпАП, прихожу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 від 27.07.2023 року у відношенні водія ОСОБА_1 був складений без дотримання положень процесуального закону, що тягне за собою безумовне та беззаперечне визнання цього доказу недопустимим, внаслідок чого інші докази у справі є нікчемними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 його рішення від 14.02.2008 року (заява № 16437/04) у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey) , згідно яким доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom) , п. 161, Series A заява № 25) , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП та вимог Інструкцій, вважаю, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КупАП.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вважаю за необхідне взяти до уваги наступне.

Конституційний Суд України зауважив на тому, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo , згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення Великої Палати Конституційного Суду України у справі від 26.02.2019 року № 1-р/2019) . Доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine) , з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey) . Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Верховний Суд в п. 39 своєї постанови від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, зробив наступний правовий висновок про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90264746) .

Крім того, вважаю за необхідне взяти до уваги положення ч. ч. 1, 2 ст. 260 КУпАП, згідно яким у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Також вважаю за необхідне взяти до уваги положення ч. ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, згідно яким особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом можливість керування цим транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія ) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом.

До того ж, вважаю за необхідне взяти до уваги положення ч. 1 ст. 267 КУпАП, згідно якій адміністративне затримання, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи) , який застосував ці заходи, або до суду.

Отже, не відсторонення командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Зарва Павлом Андрійовичем водія ОСОБА_1 , як особи, яка, на його думку, керувала транспортним засобом і щодо якої є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, який безумовно підлягав відстороненню від керування цим транспортним засобом; ненадання командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Зарва Павлом Андрійовичем уповноваженій ОСОБА_1 особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, при відстороненні ОСОБА_1 від керування транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , можливості керування цим транспортним засобом, є грубим порушенням командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Зарва Павлом Андрійовичем імперативних вимог ч. ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, оскільки водій ОСОБА_1 , як особа, яка, на його думку, керувала транспортним засобом і щодо якої були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного, підлягав безумовному відстороненню від керування цим транспортним засобом.

Допущене командиром взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Зарва Павлом Андрійовичем грубе порушення при складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 264011 від 27.07.2023 року, у тому числі, ігнорування та нехтування ним вимог ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, є додатковими та достатніми підставами для закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, слід взяти до уваги наступне.

Європейським судом з прав людини у численних рішеннях була висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини Енгель та інші проти Нідерландів були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне та розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: - критерій національного права, який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; - критерій кола адресатів, відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; - критерій мети та тяжкості наслідків, за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою та передбачає елемент покарання.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у численних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Лутц проти Німеччини , Карелін проти Російської Федерації , Гурепка проти України , Лучанінова проти України та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати про те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відсутність самої події адміністративного правопорушення-діяльність особи не є такою, що могла б розцінюватися як правопорушення. Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

З огляду на вищевикладене, прихожу до висновку про те, що вданому конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вважаю за необхідне закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.Г. Бичков