П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2639/23

Провадження № 3/348/1222/23

15 листопада 2023 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Максименко О.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заріччя Надвірнянського району Івано-Франківської області, працюючого оператором котельної в ліцеї № 1 смт Делятин, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 07.02.2023, орган видачі 2621, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У с т а н о в и в :

22 жовтня 2023 року о 22:33 годині в с. Заріччя по вул. Стуса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_3 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 191907 від 22.03.2023, відеозаписом та іншими матеріалами справи.

В залі судового засідання ОСОБА_1 свою провину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, оскільки не перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому він знав, що може відмовитися від огляду. Про те, що відмова від огляду також є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 130 КУпАП, він не знав. Пояснив, що в той день він їхав в автомобілі разом із друзями додому, їх зупинили працівники поліції та повідомили, що він їхав з включеним дальнім світлом фар, після чого попросили надати документи. Він не був згоден із причиною зупинки, оскільки в нього було включено ближнє світло, та почав сперечатися з працівниками поліції. Потім працівники поліції йому сказали, що є підстави вважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і в лікарні. Він відмовився, бо не був у стані алкогольного сп`яніння. Від підпису в протоколі та від дачі пояснень також відмовився.

Судом досліджено відеозапис подій, з оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, йому було повідомлено про причину зупинки - їхав із включеним дальнім світлом фар. В подальшому працівники поліції у зв`язку із наявними ознаками алкогольного сп`яніння у водія, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою «Драгеру» на місці зупинки чи в медичному закладі, на що останній в категоричній формі відмовився, при цьому виражався нецензурно на адресу працівників поліції. Після складання протоколу йому було запропоновано ознайомитися з ним та підписати його, проте ОСОБА_1 відмовився.

Відеозапис є непреривним, зауважень від ОСОБА_1 до відеозапису не поступило, справжність подій на відеозапису він підтвердив.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 62 Конституції України Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні сумнівів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у суду не виникає, всі докази суд вважає належними та допустимими, у зв`язку із чим вважає доведеним скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 гривень 80 коп. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 23, 40-1, ч. 1 ст. 130, 251, 268, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок на користь держави (отримувач: ГУК в Ів.-Франк.об/Ів.-Фран.о/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37951998, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Номер рахунку (стандарт IBAN) UA0009001, Код класифікації доходів бюджету 21081300 (протокол про адміністративне правопорушення ААД № 191907 від 22.03.2023) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 536 гривень 80 копійок (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області О. Ю. Максименко