КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/427/2023
Головуючий в суді І інстанції Дідик М.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Голуменкова Вячеслава Володимировича, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 496,20 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 04 вересня 2022 року о 17 годині 00 хвилин керував автомобілем Nissan д.н.з. НОМЕР_1 на Південному мосту в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського, тобто вчинив дії, якими порушено вимоги п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність та необґрунтованість постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що жоден з наявних у справі доказів не містить даних про те, що поліцейський після відмови водія від проходження огляду з застосуванням спеціального технічного засобу запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, і водій відмовився саме від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 242549 від 04 вересня 2022 року не зазначено, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Долучений до протоколу відеозапис показує, що ОСОБА_1 після його відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу не було запропоновано поліцейським пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. До того ж, даним відеозаписом взагалі не зафіксовано, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на момент зупинки цього транспортного засобу поліцейським, та має ознаки алкогольного сп`яніння, які були наведені в протоколі.

Відтак, у даній справі поліцейським не надано доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження встановленої законом процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у даній справі докази, висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується матеріалами, які наявні в даній справі та досліджені судом першої інстанції.

Вказував, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно оцінено дії та доводи учасників даної справи, вирішено справу однобічно, неповно та необ`єктивно, без встановлення дійсних обставин справи, з залишенням поза увагою очевидних фактів, які доводять невинуватість водія, при цьому поклавшись тільки на доводи поліцейського, надавши їм наперед встановленого значення, внаслідок чого дану справу було вирішено неправильно, що відповідно підлягає виправленню в порядку, встановленому законодавством.

На підставі вищевикладеного просив постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року скасувати, провадження в справі № 752/13410/22 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника Голуменкова В.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, такий висновок суддею зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком неможливо.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 242549, в якому зазначено, що 04 вересня 2022 року о 17:00 по Столичному шосе в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, нестійка хода, від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився, а саме на стан алкогольного сп`яніння,

розписка від 04 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_2 підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу та зобов`язується не передавати керування ним ОСОБА_1 ,

письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бланках ДПП України в м. Києві, згідно яких свідки підтвердили, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками (алкогольного, наркотичного) сп`яніння, у їх присутності відмовився від проходження тесту на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, від підпису матеріалів, та був ознайомлений з часом та місцем розгляду справи,

оптичний диск з відеозаписом з нагрудних бодікамер поліцейських.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у разі незгоди з проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу - в закладі охорони здоров`я, та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності.

Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції не перевірено.

Відповідно до п. 2.5 (а) ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, однією з умов для притягнення водія до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведення факту керування ним транспортним засобом під час сп`яніння.

Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто увагу, що з доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, натомість інспектором поліції ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, хоча доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на місці складання протоколу інспектором поліції у матеріалах справи немає.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення долучений оптичний диск, на якому знаходиться відеозапис з нагрудних камер поліцейських. Відеозаписом зафіксовано, що працівники патрульної поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а після отримання відповіді ОСОБА_1 перепитують, чи не потрібно їхати до лікаря-нарколога.

Разом із тим, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери переривається, має часові проміжки і не охоплює всіх подій, що суперечить вимогам п. 5 Розділу ІІ Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Обставин перебування в русі транспортного засобу Nissan д.н.з. НОМЕР_1 , зупинка цього транспортного засобу, встановлення водія цього транспортного засобу та ознак у нього алкогольного сп`яніння, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 242549, у відеозаписі не зафіксовано, натомість на відеозаписі наявні приватні розмови поліцейських між собою, зокрема в період часу з 17:01 до 17:10, що очевидно не відповідає вимогам Інструкції № 1026.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки якості відеозапису, оскільки відповіді ОСОБА_1 на запитання поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння о 17:26 на відеозаписі є нечіткими та нерозбірливими.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що запитання поліцейського, чи не потрібно їхати до лікаря-нарколога, не може вважатися належним дотриманням форми пропозиції проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки може бути неправильно інтерпретоване особою, якій таке запитання ставиться.

Також суд першої інстанції не врахував, що на відеозаписі поліцейський під час розмови з ОСОБА_1 вказує, що транспортний засіб було зупинено о 16:40, що явно не відповідає даним, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 242549, а саме 17:00. В той же час із відеозапису вбачається, що його розпочато о 17:01, і на даному епізоді ОСОБА_1 транспортним засобом не керує.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Всупереч наведених вимог закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 04 вересня 2022 року о 17:00, що явно не відповідає фактичним обставинам справи.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 04 вересня 2022 року про те, що ОСОБА_1 , який мав ознаки (алкогольного, наркотичного) сп`яніння, у їх відсутності відмовився від проходження тесту на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння та від підпису матеріалів, оскільки із даних пояснень неможливо встановити, від проходження огляду на який саме стан (алкогольного чи наркотичного сп`яніння) нібито відмовився водій ОСОБА_1 . Крім того, пояснення свідків є очевидно неправдивими, оскільки вони також підтвердили, що ОСОБА_1 відмовився від підпису матеріалів, що спростовується як долученим до матеріалів справи відеозаписом, так і підписами ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд враховує, що присутність свідків під час огляду особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачена лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису, які в даному випадку були застосовані поліцейськими.

Розписка ОСОБА_2 на а. с. 2 про отримання на зберігання транспортного засобу та зобов`язання не передавати керування транспортним засобом ОСОБА_1 не є доказом на підтвердження його вини, оскільки складена на вимогу поліцейського, яким було безпідставно відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Крім того, ч. 4 ст. 256 КУпАП визначено, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Також за змістом п. 11 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Об`єктивних даних про дотримання цих вимог щодо ОСОБА_1 матеріали справи не містять. На долучених до матеріалів справи відеозаписах також не зафіксовано жодних відомостей про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків.

Разом із тим, згідно відеозапису, часова відмітка 17:30, вбачається, що ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення викладені не його особисті пояснення, а зроблені під диктовку поліцейського.

Наведені обставини також залишились поза увагою судді місцевого суду.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.