Справа № 170/381/23 Провадження № 3/170/291/23
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2023 року смт. Шацьк
Суддя Шацького районного суду Матвійчук С.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , водія пожежного автомобіля Мельниківського лісництва Шацького НПП, якому роз`яснено процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, який до адміністративної відповідальності не притягувався, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
25 червня 2023 року, о 12 год. 07 хв., ОСОБА_2 в с. Мельники, по вул. Шевченка, Ковельського району, Волинської області, керував мопедом «Дельта» без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за місцем зупинки та в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Винність ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення доведена фактичними даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 072098 від 25.06.2023, матеріалами справи та поясненнями ОСОБА_2 в судовому засіданні, в яких він свою винуватість визнав повністю.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Кирилюк-Гуж Д.С. подала до суду клопотання про приєднання доказів у якому зазначила, що з 2019 року і по теперішній час на пожежонебезпечний період ОСОБА_2 приймається на роботу за строковим трудовим договором у Шацький НПП на посаду водія пожежного автомобіля, що підтверджується його трудовою книжною та довідкою № 477 від 08.11.2023 виданою директором Шацького НПП ОСОБА_3 . Також адвокат зазначила, що ОСОБА_2 є єдиним годувальником у сім`ї, його дружина не працює, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та трудовою книжкою ОСОБА_4 . Крім того, просила суд врахувати що ОСОБА_2 є особою передпенсійного віку, а у такому віці знайти роботу дуже складно, для нього дуже важливо мати посвідчення водія для роботи на відповідній посаді. Тому адвокат Кирилюк-Гуж Д.С., з посиланням на рішення Конституційного суду України та враховуючи індивідуалізацію призначення покарання, просила суд призначити ОСОБА_2 покарання за вчинене правопорушення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підтвердження вказаних обставин судді надані довідка № 477 від 08.11.2023, видана директором Шацького НПП ОСОБА_3 , копія трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , копія трудова книжка ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , акт обстеження матеріально побутових умов ОСОБА_2 № 16 від 21.11.2023.
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , його представника - адвоката Кирилюк-Гуж Д.С., дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Таким чином, із наведеного вбачається, що санкція ст. 130 КУпАП є безальтернативною.
Разом із цим, в червні 2022 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 4-р(ІІ)/2022 щодо невідповідності Конституції України ст. 485 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності) саме із мотиву безальтернативності її санкції. В обґрунтування свого рішення Конституційний Суд України зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд, відштовхуючись від вимог ст. 33 КУпАП, враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання провини, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Наявність роботи на посаді водія пожежного автомобіля, що відіграє вирішальну роль в матеріальному забезпеченні сім`ї. Тяжкий матеріальний стан сім`ї, особу самого порушника ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою передпенсійного віку, а у такому віці знайти роботу дуже складно.
Відповідно до ст.ст. 1, 8 Конституції України - Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 стягнення, відповідно до цього принципу, суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України, тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу.
Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.
В зв`язку із чим суддя вважає за доцільне звернутися до рішення Конституційного суду України, ухваленого за результатами розгляду норми КК України, проте із метою обґрунтування позиції суду в цій справі.
Так, у 2004 році Конституційний Суд України розглядав аналогічну ситуацію, коли ч. 1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.
У рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційним Судом України було визнано неконституційним положення ч. 1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Своє рішення Конституційний Суд України мотивував тим, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч. 1 ст. 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 Кодексу).
Загальні засади призначення покарання не містять винятків щодо неврахування ступеня тяжкості стосовно класифікації злочинів до злочинів невеликої тяжкості і поширюються на всі злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.
Можливість застосування до осіб, які вчинили злочин невеликої тяжкості, інших норм, що передбачають правові підстави і порядок звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання (статті 44, 45, 46, 47, 48, 74 Кодексу), не може бути перепоною для індивідуалізації покарання, зокрема, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Проте цього способу індивідуалізації покарання для осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, ст. 69 Кодексу не передбачено, хоча в ній ідеться про особливі підстави, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину для осіб, які вчинили особливо тяжкі, тяжкі і середньої тяжкості злочини. Тим самим норми зазначеної статті суперечать основоположному принципу правової держави справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини.
Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.
Відсутність цього способу індивідуалізації покарання особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, є порушенням конституційних положень щодо рівності громадян перед законом.
Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».
Повертаючись до обставин цієї справи, суддя не може не відзначити, що в даному випадку має місце ситуація, яка цілком аналогічна тій, що була розглянута Конституційним Судом України в указаній справі. У зв`язку з цим, суддя має виходити з того, що відповідно до положень ст. 8 Основного Закону Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.
Отже, враховуючи викладене, суддя вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_2 , наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., без призначення покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 27, 33, 130, 283, 284 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Шацький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя /підпис/ С.П. Матвійчук
Суддя Шацького районного суду Волинської області С.П. Матвійчук