Справа № 308/9618/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
16.11.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі секретарки судового засідання Бізілі А. І., провідного консультанта Господарського суду Івано-Франківської області Корпан М. Р., представника Закарпатської митниці ДМС Зубенка І. І., представників особи, щодо якої складено протокол про порушення митних правил ОСОБА_1 , - адвокатів Булавинця М.М., та Вірста Р.Я., розглянувши у режимі відеоконференцзв`язку з Господарським судом Івано-Франківської області,апеляційну скаргу, яку подав в. о. заступника начальника Закарпатської митниці ДМС Тарнавський Ю.,
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року провадження у справі про порушення митних правил за ст. 472 МК України щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ; місце реєстрації АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, голови ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія», ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 , паспорт у вигляді ID картки НОМЕР_2 , виданий 22.02.2018,
закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу передбаченого ст. 472 МК України адміністративного правопорушення.
Вилучений товар, а саме: чоловічі кросівки чорного кольору, торгівельна марка Leerd, арт. 2119, країна виробництва Китай, кількістю 120 пар; чоловічі кросівки чорного кольору, торгівельна марка Situo, арт. 9867, країна виробництва Китай, кількістю 96 пар; чоловічі кросівки чорного кольору, торгівельна марка Situo, арт. 105, країна виробництва Китай, кількістю 4 пари, - повернуто ОСОБА_3 , власнику товару або їх представнику за довіреністю після здійснення його митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, або для повернення вказаного товару на митну територію держави, з якої його було ввезено.
Таким чином, гр. ОСОБА_6 вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України, а саме: незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
В апеляційній скарзі в. о. заступника начальника Закарпатської митниці ДМС Тарнавський Ю. вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку із необ`єктивністю розгляду справи та невідповідністю викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи. Стверджує, що у митних відносинах, які мають місце, громадська організація «Друзі спільноти Святого Егедія» виступає як декларант, що свідчить про те, що голова ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія» ОСОБА_1 як декларант є належним суб`єктом, відповідальним за достовірне декларування. Зазначає, що судом не надано оцінки листам, у яких голова ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія» ОСОБА_1 визнає помилку в товаросупровідних документах, просить провести необхідні процедури та скласти протокол про порушення митних правил щодо нього за його відсутності, а також направити його на адресу АДРЕСА_2 . При цьому, звертає увагу на те, що у декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою з додатком вказано особу, що здійснює декларування громадська організація «Друзі спільноти Святого Егедія», керівник ОСОБА_1 , з переліком гуманітарної допомоги, і при здійсненні підприємством своєї діяльності, зокрема зовнішньо-економічної, керівник відповідає як за порушення певних правил власними діями, так і за дії підлеглих. Тому, апелянт вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення є невірним, оскільки посадовими особами підприємств, є керівники підприємства, а також інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що вартість незаявленого товару становить 137692,80 грн та у разі не виявлення його митним органом він був би ввезений на митну територію України без сплати будь-яких митних платежів та належного митного оформлення. Просить постанову скасувати, прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості безпосередніх предметів порушення митних правил та їх конфіскації відповідно до санкції цієї статті.
Заслухавши пояснення представника митниці Зубенка І. І., який підтримав апеляційну скаргу, особи щодо якої складено протокол про порушення митних правил ОСОБА_1 , її представників адвокатів Булавинця М.М. та Вірста Р. Я., які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення відхиляються з таких підстав.
Так, згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження у справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Згідно з ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Стаття 472 МК України передбачає відповідальність недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
За змістом ст. 472 МК України обов`язок по декларуванню точних та достовірних відомостей товару, покладається на особу незалежно від того, чи являється вона власником чи перевізником товару при переміщенні через митний кордон України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.
Згідно п. 8 ст. 4 МК України, декларант особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.
У відповідності до п. 43 ст. 4 МК України посадові особи підприємств керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.
Згідно п. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Згідно положень п.5 ч.8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про надання забезпечення сплати митних платежів:
Дослідивши зібрані у справі про порушення митних правил докази апеляційний суд вважає, що вищевказаних вимог закону при розгляді справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції дотримано, у тому числі дотримані норми матеріального та процесуального права, що місцевий суд всебічно та повно дослідив фактичні обставини справи, а відтак прийняв обґрунтоване, справедливе та законне рішення та дійшов правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України порушення митних правил, враховуючи такі обставини.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, беручи до уваги такі обставини.
Так, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи безумовно підтверджується те, що ОСОБА_6 особисто не був присутній та не вчиняв будь-яких дії, що складають об`єктивну сторону цього правопорушення, декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою не підписував та до митного органу жодні документи не подавав. Також відсутні будь-які докази, які би підтверджували, що ОСОБА_6 уповноважував на подання декларації ОСОБА_4 . На підтвердження того, що голова ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія» ОСОБА_1 як декларант є належним суб`єктом, відповідальним за достовірне декларування, представником митного органу не додано жодного належного доказу, який міг би спростувати правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду в цій частині.
Із долучених митним органом до матеріалів справи відомостей убачається, що ГО «Друзі спільноти Святого Егідія» у м. Львові є отримувачем гуманітарної допомоги, разом із тим відсутні які-небудь докази, які б підтверджували те, що їх посадові особи, зокрема ОСОБА_2 , здійснювали будь-які дії щодо декларування переміщуваних через митний кордон України товарів. Такі представником митного органу не долучено ні в суді першої інстанції, не додано їх і до апеляційної скарги, тому твердження апелянта про те, що у митних відносинах, які мають місце, громадська організація «Друзі спільноти Святого Егедія» виступає як декларант, що свідчить про те, що голова ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія» ОСОБА_1 як декларант є належним суб`єктом, відповідальним за достовірне декларування, апеляційним судом відхиляються.
Крім цього, місцевим судом досліджені інші докази, які перевірені на предмет належності та достатності апеляційним судом, зокрема заява - договір на транспортно-експедиторські послуги від 23.06.2022, зміст якої свідчить про те, що доставку гуманітарного вантажу 32 палети до вантажоодержувача Спільноти Святого Егідія м. Львів транспортним засобом НОМЕР_6 / НОМЕР_7 , здійснював водій ОСОБА_7 .
Апеляційним судом також досліджена декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою (яка заповнена за формою згідно Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2022 р. № 174), в якій особою, що здійснює декларування зазначено - ОСОБА_8 , автомобіль «Volvo» р.н.з. НОМЕР_3 , відправник - Comunita di Sant'Egidio, отримувач Громадська організація «Друзі спільноти Святого Егідія» (а.с.15). Вказана декларація підписана саме ОСОБА_4 та на такій 26.06.2022 проставлена відмітка Закарпатської митниці (а. с. 15, 16).
Згідно з п. 1.11. Порядку факт здійснення передбачених законодавством видів контролю товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами, у встановлених законодавством України випадках засвідчується шляхом проставлення посадовими особами органів контролю відміток (штампів, печаток) про результати контролю у поданих товаросупровідних документах або в декларації.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 0 березня 2022 pоку №174 "Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану», установлено, що на період дії воєнного стану пропуск через митний кордон України гуманітарної допомоги від донорів (у значенні Закону України Про гуманітарну допомогу) здійснюється за місцем перетину митного кордону України шляхом подання в паперовій або електронній формі декларації, заповненої особою, що перевозить відповідний товар, за формою згідно з додатком 1 без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Апеляційний суд вважає, що місцевим судом правильно встановлено, що декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, у якій зазначено ГО «Друзі спільноти Святого Егідія» і яка, на переконання митного органу, є належним та допустимим доказом у справі (а. с. 16), не може братися до уваги та визнаватись достатнім доказом у справі, оскільки цей документ не відповідає встановленій законодавством формі, підписана ОСОБА_9 «Comunita di Sant'Egidio», а не ОСОБА_1 та на такій відсутня відмітка про подання її митному органу.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що у декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою з додатком вказано особу, що здійснює декларацію громадська організація «Друзі спільноти Святого Егедія», керівник ОСОБА_1 , з переліком гуманітарної допомоги, і при здійсненні підприємством своєї діяльності, зокрема зовнішньо-економічної, керівник відповідає як за порушення певних правил власними діями, так і за дії підлеглих, з огляду на вищенаведене, слід визнати необґрунтованими та безпідставними.
Відхиляє суд апеляційної інстанції і твердження апелянта про те, що судом не надано оцінки листам, у яких голова ради громадського об`єднання «Друзі спільноти Святого Егідія» ОСОБА_1 визнає помилку в товаросупровідних документах, просить провести необхідні процедури та скласти протокол про порушення митних правил щодо нього за його відсутності, а також направити його на адресу АДРЕСА_2 .
Перевіривши зміст наявного у матеріалах справи листа ОСОБА_2 від 27.06.2022 (а. с. 12), апеляційним судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 зазначає, що йому повідомлено про ситуацію, яка виникла з невідповідністю фактичного вантажу із транспортною декларацією, помилку визнає. Разом із тим, у вказаному листі ОСОБА_2 взагалі не зазначає що декларування цього товару було здійснено саме ним, та не конкретизує про які саме помилки йому відомо і що ситуація з невідповідністю фактичного вантажу з транспортною декларацією виникла саме внаслідок невідповідності дій особисто ОСОБА_2 .
Отже, з огляду на вищевказане, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 особисто не вчиняв жодних дій, що складають об`єктивну сторону даного правопорушення, декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою не підписував та до митного органу не подавав. Також відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_6 уповноважував на подання декларації ОСОБА_4 . Тому твердження представника митного органу про те, що постанова суду підлягає скасуванню у зв`язку із необ`єктивністю розгляду справи та невідповідністю викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи, відхиляються та не беруться до уваги.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_2 у передбаченому ст. 472 МК України порушенні митних правил, «поза розумним сумнівом» не доведена та спростована стороною захисту, а представником митного органу не заявлялось клопотань про направлення матеріалів справи до митного органу для проведення додаткової перевірки, і не вказувалось на те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_2 не вичерпані.
Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення також беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що представником митного органу не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування доводів сторони захисту, які б підтверджували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось; що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні проступку вичерпані.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав в. о. заступника начальника Закарпатської митниці ДМС Тарнавський Ю., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_2 , відносно якого провадження у справі про порушення митних правил закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу передбаченого ст. 472 МК України адміністративного правопорушення, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН