справа № 631/1071/22
провадження № 3/631/27/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Невольніченка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , старшого механіка-водія Військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 4562, складеного 03 грудня 2022 року командиром 3 взводу охорони та ППС 3 роти ВПС Військової частини НОМЕР_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , убачається, що 03 грудня 2022 року о 13 годині 50 хвилин старший солдат ОСОБА_1 , призваний 07 квітня 2022 року за мобілізацією, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, та на даний час виконуючий обов`язки військової служби на посаді старшого механіка-водія (наказ № 80 від 07 квітня 2022 року) Військової частини, яка тимчасово дислокується в адміністративних межах Нововодолазької селищної об`єднаної територіальної громади, був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ознаками наркотичного сп`яніння.
О 14 годині 00 хвилин 03 грудня 2022 року ОСОБА_1 було направлено для проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння під супроводом посадової особи командира 3 взводу охорони та ППС 3 роти ВСП старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
В результаті проведеного огляду на стан сп`яніння було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в стані наркотичного сп`яніння, згідно результату № 126 тесту на наркотики від 03 грудня 2022 року, проведеного Комунальним некомерційним підприємством «Нововодолазька центральна лікарня» Нововодолазької селищної ради Харківської області, в сечі було виявлено маріхуану (ТНС).
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто перебування під час виконання своїх обов`язків у стані наркотичного сп`яніння у період особливого стану, а саме воєнного стану в Україні.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав та у присутності свого захисника адвоката Невольніченка О. О. пояснивши, що дійсно раніш вживав наркотичний засіб канабіс, й навіть за це був притягнутий 18 листопада 2022 року до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. Однак, як пояснив ОСОБА_1 , останнім час наркотичні засоби він не вживав та був впевнений, що у його організмі відсутні будь-які залишки останніх, тому на пропозицію працівників Військової служби правопорядку пройти відповідний огляд у медичному закладі погодився. Коли результат проведеного тесту виявився позитивним, він з ним не погодився та вважав його некоректним, посилаючись на те, що сліди вживання наркотичних засобів тримаються в організмі ще довгий час.
Представник ОСОБА_1 адвокат Невольниченко Олексій Олександрович у судовому засіданні звернув увагу суду на те, що єдиною підставою твердження про знаходження його підзахисного 03 грудня 2022 року у стані наркотичного сп`яніння є результат тесту № 126 від 03 грудня 2022 року. Будь-яких інших доказів, як-то показів свідків, матеріали справи не містять. Захисник повідомив суду, що будучи правомірно притягнутим 18 листопада 2022 року до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вживання ОСОБА_1 наркотичних засобів, останній прийшов до переконання, що більше такого не повториться. Тимчасово вживання ОСОБА_1 коноплі шляхом куріння було викликано безмежними стресовими ситуаціями від участі у бойових діях, але після притягнення до адміністративної відповідальності у листопаді 2022 року його підзахисний припинив вживання маріхуани, проте не провів деінтоксикацію організму, тому результати тесту, проведеного 03 грудня 2022 року виявились позитивними.
На переконання ОСОБА_3 стан наркотичного сп`яніння триває декілька годин, проте сліди вживання наркотику в організмі людини, які в протоколі про адміністративне правопорушення видаються за докази сп`яніння, можна виявити і після закінчення 2 3 місяців, про що свідчить дані сайту ліцензованої медичної установи «Український центр лікування залежності».
На думку представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тест є лише попереднім результатом, для кінцевого висновку про стан наркотичного сп`яніння необхідний висновок лікаря, зроблений на підставі клінічних та лабораторних даних. Крім того, захисник повідомив, що за його даними ОСОБА_1 має хронічні захворювання сечовивідної системи, що з високою вірогідністю може призвести до хибного результату.
Окрім іншого захисник звернув увагу суду на те, що стаття 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність не за сам факт вживання наркотичних засобів, а за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані.
За твердженням ОСОБА_3 , його підзахисний дійсно до складення протоколу 18 листопада 2022 року неодноразово шляхом куріння вживав частини коноплі, що призвело до нагромадження в організмі відповідних хімічних сполук, проте на час проходження огляду 03 грудня 2022 року він не вживав наркотичних речовин.
Також захисник вказав, що на даний час на розгляді у Верховній Раді України зареєстрований законопроект, що розширюють доступ до препаратів медичного канабісу для лікування низки хвороб, у тому числі полегшення перебігу стану посттравматичних стресових розладів, зокрема таких, що отриманні внаслідок воєнних дій.
Наведене вище, на думку адвоката Невольниченка О. О. у своїй сукупності з огляду на приписи статті 62 Конституції України, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У наступні судові засідання, а саме 19 грудня 2022 року та 05 січня 2022 року, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення.
19 грудня 2022 року на електронну адресу суду адвокат Невольниченка Олексій Олександрович надіслав доповнення до клопотання про закриття провадження у справі, яке було зареєстроване за вхідним № ЕП-1289/22-вх, відповідно до якого послався на те, 13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», яким внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині порядку проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, доповнивши статтею 266-1. Посилаючись на приписи статті 58 Конституції України, вважав, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння був проведений з порушенням наведеного порядку, зокрема, за відсутності підстав, які вказували на можливість вважати, що його підзахисний знаходився у стані сп`яніння, а також, що ОСОБА_1 висловив свою незгоду з результатами використання тесту, але на більш глибоке освідування в спеціалізованому, визначеному Красноградською районною державною адміністрацією Харківської області, медичному закладі доставлений не був, освідування проводилося без участі свідків, шо є порушенням вимог діючого законодавства та такий огляд слід вважати недійсним.
З приводу неявки у судові засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника слід зауважити наступне.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні для надання пояснень та доказів. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить три місяця з дня вчинення правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 надійшов на адресу суду для розгляду по суті 06 грудня 2022 року та неодноразово розгляд справи відкладався, у тому числі за клопотаннями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які суд розцінює як спробу затягування судового розгляду даної справи, задля уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.
Тим більше, у ОСОБА_1 та його захисника було достатньо часу для надання письмових пояснень або доказів, та направлення будь яких клопотань для розгляду у судовому засіданні, що останніми й було зроблено.
При цьому суд зауважує, що безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
У даній справі суд виходить з того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник виклали свою позицію у попередніх судових засіданнях, а також письмово.
Отже ними реалізовано обстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права.
З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки вважає за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутності, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи за відсутності указаної сторони, однак при наявності письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті 1 вказаного Кодексу. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам, визначеним у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце в числі засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи в його вчиненні та інші обставини, що вказуються у статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення і мають значення для правильного вирішення справи. Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення.
Протокол про адміністративне правопорушення це комплексне джерело доказової інформації. Однак, він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У відповідності до приписів статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із найважливіших джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого відповідними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 4562 від 03 грудня 2022 року, передбачене частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено фактичні обставини правопорушення, скоєного ОСОБА_1 03 грудня 2022 року.
Оцінюючи наданий доказ, суд вважає його належним та допустимим, оскільки він складений уповноваженою особою командиром 3 взводу охорони та ППС 3 роти ВПС військової частини НОМЕР_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , його зміст в цілому відповідає вимогам статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказаний протокол містить підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка його склала, у тому числі й відомості про роз`яснення ОСОБА_1 змісту статті 63 Конституції України та його прав, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протокол про військове адміністративне правопорушення не містить жодних зауважень з боку ОСОБА_1 щодо його змісту, натомість у графі «пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності» останній власноруч вказав, що «вживав наркотичні засоби останній раз 14 листопада 2022 року. Свою вину визнає та щиро кається».
Так, диспозиція статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема частина 1 встановлює відповідальність за вчинення, по-перше, розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, по-друге, за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-третє, за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-четверте, за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідальність за частиною 3 наведеної статті настає за умови вчинення вищевказаних дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Об`єктом правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни, належне несення військової служби. При цьому кваліфікуючою ознакою правопорушення є його вчинення в умовах особливого періоду.
У статті 1 Закону України № 1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року «Про оборону України» надано роз`яснення терміну особливий період, яким є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац 5 статті 1 Закону України № 354-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України № 354-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Крім того, 24 лютого 2022 року набрав чинності Указ Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію». Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15 березня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 8189-ІХ від 16 листопада 2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного станув Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Виходячи із вищевикладеного вбачається, що особливий період охоплює собою мобілізацію, воєнний час та частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.
Наведене є безумовною підставою задля висновку про те, що вказаний період часу в України, з огляду на зміст глави 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особливим періодом.
А отже, як визначає імперативний зміст частини 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів» дії, передбачені частинами 1 або 2 цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, слід кваліфікувати саме за цією нормою права.
За загальним правилом суб`єктом військового адміністративного та військового дисциплінарного деліктів, до яких відносяться й адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особа, яка перебуває на військовій службі.
У частині 9 статті 1 Закону України № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку (частина 4 статті 24 Закону України № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Як убачається з копії військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого 17 травня 1993 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 07 квітня 2022 року зарахований до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та 07 квітня 2022 року зарахований на посаду старшого водія-механіка Військової частини НОМЕР_2 (наказ № 80), 01 серпня 2022 року присвоєно звання старший солдат.
Отже із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, а отже є суб`єктом адміністративної відповідальності за статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-ХІV від 24 березня 1999 року «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Положеннями абзацу 7 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Як вже зазначалося вище, адміністративна відповідальність за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
А тому посилання сторони захисту на те, що відповідальність за вказаною нормою права настає не за сам факт вживання наркотичних засобів під час виконання військових обов`язків, а лише за виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, є хибним.
Із матеріалів справи установлено, що 03 грудня 2022 року ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в стані наркотичного сп`яніння поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 .
Не зважаючи на невизнання обставини перебування у стані наркотичного сп`яніння, факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння підтверджується даними тестування на наркотики № 126, проведеного 03 грудня 2022 року лікарем Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня», з якого убачається, що в сечі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятої на дослідження 03 грудня 2022 року було виявлено маріхуану (ТНС).
Об`єктивних, достовірних та допустимих доказів на спростування факту перебування 03 грудня 2022 року ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння суду надано не було.
Крім того, сторона захисту навпаки підтвердила факт неодноразового вживання військовослужбовцем ОСОБА_1 наркотичного засобу канабіс.
В даному випадку суд не приймає до уваги посилання захисника на статтю, викладену на сайті «Український центр лікування залежності» у мережі Інтернет щодо термінів виведення наркотичних речовин з організму людини, в якості належного та допустимого доказу, оскільки вказана організація не є офіційним органом, який має права надавати відповідні експертні висновки, має організаційно правову форму Товариства з обмеженою відповідальністю, а отже відображає суб`єктивну думку особи, яка її виклала. Крім того, слід зазначити, що строки виведення наркотичних речовин з організму людини у кожного індивідуальний та залежать від багатьох інших факторів.
Даний висновок (тест) про стан наркотичного сп`яніння зроблений лікарем державної установи на підставі клінічних та лабораторних даних, при цьому дії особи, яка проводила тестування на визначення стану наркотичного сп`яніння, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувались.
Також стороною захисту не надано будь-яких доказів наявності у ОСОБА_1 захворювань та вживанням з цього приводу медичних препаратів, які б могли вплинути на результати тестування.
Слід також зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі серії ДНХ-2 № 4562 від 03 грудня 2022 року, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив, лише вказав, що він останній раз вживав наркотичні речовини 14 листопада 2022 року.
Також належить взяти до уваги й те, що протокол про військове адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою і дії особи, яка його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 чи його захисником також не оскаржувалися, а саме: позовної заяви до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, останні не подавали.
Що стосується посилання сторони захисту на порушення з боку працівників Військової служби правопорядку порядку проведення огляду на стан сп`яніння в контексті положень статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід зазначити наступне.
Умови набрання чинності законами закріплено частиною 5 статті 94 Конмтитуції України, за якою закон набирає чинності через деятьднів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Головною метою цієї конституційної норми є недопущення набрання законом чинності д моменту його офіційного оприлюднення, чим забезпечується реалізація конституційних положень, відповідно до яких закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб (статя 58 Конституції України).
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр». Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України». Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України». Акти Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України можуть бути в окремих випадках офіційно оприлюднені через телебачення і радіо.
Наразі Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» (законопроект № 8271), яким пропонується внести зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині порядку проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (доповнивши статтею 266-1), не підписаний Президентом України та офіційно не оприлюднений, а отже відповідні зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення на даний час не внесені та підстав керуватися ними особою, яка складала протокол про адміністративне військове правопорушення, не було.
Відтак, мовити про порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння в ракурсі приписів статті 266-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та визнання відповідного огляду недійним, передумов немає з огляду на викладене вище.
Будь-яких істотних порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що військовослужбовець, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 при виконанні ним обов`язків військової служби на посаді старшого механіка-водія Військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується в адміністративних межах Нововодолазької селищної об`єднаної територіальної громади Харківської області, перебував у стані наркотичного сп`яніння в умовах особливого періоду, що само по собі являє склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При накладенні стягнення за військове адміністративне правопорушення, суддя враховує характер його вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 відповідно до статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддею не встановлено. Крім того, майнової шкоди проступком не заподіяно.
У протоколі про військове адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 № 4562 від 03 грудня 2022 року є посилання на те, що ОСОБА_1 будучи притягнутим до адміністративної відповідальності 18 листопада 2022 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення повторно вчинив аналогічний проступок.
Разом із тим, єдиним допустимим та належним доказом того, що особу двічі протягом року було піддано адміністративному стягненню є постанова суду або постанова відповідного органу, повноважного розглядати адміністративний матеріал. Проте матеріали даної справи не містять відповідної копії судового рішення, а тому підстав для твердження про повторність аналогічних діянь з боку ОСОБА_1 , немає.
В даному випадку обставин, що виключають адміністративну відповідальність, та підстав звільнення від адміністративної відповідальності, не встановлено.
Керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції частини 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, з урахуванням вимог статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.
Так, відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. При цьому розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Таким законом, що встановлює правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, частина 1 та пункт 5 частини 2 статті 4 якого передбачають, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.
Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2684 гривні 00 копійок.
В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 536 гривень 80 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Підстав для звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» немає, оскільки в даному випадку розгляд справи не пов`язаний із захистом порушених прав особи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 11, 23, 24, 25, 27, 33 35, частиною 2 статті 38, статтею 40-1, частиною 3 статті 172-20, статтями 245, 246, 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі, що буде складатиме 7310 гривень 00 копійок.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Повний текст постанови складений 10 січня 2023 року.

Суддя: Т. М. Трояновська