Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/19/23
Єдиний унікальний №733/936/22
Постанова

Іменем України

10 січня 2023 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 та адвоката Сакун І.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч Луганської області, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , водія ПП «Агро-Трейдер», ІПН: НОМЕР_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

Згідно протоколу, 19 листопада 2022 року о 23-52 год ОСОБА_1 на вул. Воскресінській в м. Ічня Чернігівської області керував транспортним засобом ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 19.11.2022 року його зупинили працівники поліції та запропонували пройти огляд на алкоголь. Так як він був проти проходження такого огляду, тому поїхав до лікарні. Вважає, що огляд у лікарні був проведений з порушенням, бо йому дали прилад, в якому вже знаходився мундштук, який при ньому з пластикової упаковки не відкривали.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто докази мають бути спрямованими саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 038456 від 20.11.2022 року, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, що кореспондується з вимогами п. 2.9 а ПДР, згідно яких водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із тим, особою, що складала зазначений вище протокол, незважаючи на бланкетну норму закону та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не вказано який саме конкретний підпункт п. 2.9 ПДР порушив ОСОБА_1 , який передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказаний у протоколі п. 2.9 вказаних Правил містить декілька встановлених водію заборон (підпункти а-е), що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 038456 від 20.11.2022 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 038456 від 20.11.2022 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та відеозапис, на думку суду, необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та умотивованого судового рішення щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю об`єктивного взаємозв`язку і узгодженості цих доказів з іншими доказами, безпосередньо дослідженими у суді в їх сукупності.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини і судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Крім того, суд вважає, що у ОСОБА_1 були всі підстави вважати, що результати огляду могли не відповідати дійсності, оскільки як убачається з оглянутого у судовому засіданні відеозапису, останньому був наданий прилад, в якому вже знаходився мундштук, який при ньому з пластикової упаковки не відкривався.

За таких обставин провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною вище статтею.

Разом із тим суд відхиляє посилання адвоката Сакун І.А., що у діях ОСОБА_1 також відсутній склад адміністративного правопорушення, зважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення є виправлення щодо дати народження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які не застережені належним чином, а також у ньому та в інших матеріалах зазначено прізвище ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду справи, та з урахуванням оглянутих доказів, зокрема паспорта ОСОБА_1 , де дата його народження зазначена як ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній підтвердив, що подія, яка сталася 19.11.2022 року о 23-52 год на вул. Воскресінській в м. Ічня Чернігівської області, була саме за його безпосередньої участі, а тому суд протокольно постановив вважати вірним прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .

Також відхиляється твердження адвоката Сакун І.А про те, що надане їй направлення на огляд ОСОБА_1 не відповідає вимогам Інструкції про проведення огляду на стан сп`яніння, так як суд безпосередньо не досліджував усіх матеріалів такого огляду у лікарні.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Овчарик