Справа № 298/2164/23
Номер провадження 3-зв/298/9/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Тарасевич П.П., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снина, Пряшівський край Словацька Республіка, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого,

- за ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшла адміністративна справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 дана адміністративна справа відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст.185-10 КУпАП розподілена головуючій судді Зизич В.В. з присвоєнням єдиного унікального номера судової справи 298/2164/23, провадження 3/298/1595/23.

Суддя Зизич В.В. заявила самовідвід, обґрунтовуючи його тим, що 20 листопада 2023 року суддею Зизич В.В., як слідчим суддею, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306 від 15 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, розглянуто клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Пасіка О.Ф., погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Логвін Д.О., про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час досудового розслідування в судовому засіданні, і цього ж дня проведено допит вказаних свідків в судовому засіданні. Крім цього, у провадженні судді Зизич В.В., як слідчого судді, перебуває клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу.

Обставини, вказані в справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, стосуються події та обставин, які досліджуються в ході кримінального провадження №0000306 від 15 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Самовідвід заявлено з метою виключення сумнівів у стороннього спостерігача в об`єктивності та неупередженості судді.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, та, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід та самовідвід.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як зазначається у п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалених 17.11.2010, зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п. 11).

Тому заява про самовідвід має бути розглянута по суті.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП України, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Рішенням Ради суддів України від 08 червня 2017 року №34 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Процесуальним законодавством, зокрема кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, передбачено різний порядок вирішення відводів та самовідводів у справах.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за частиною першою статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть, якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції.

З аналізу вказаних норм суд приходить до висновку, що врегулювання процедури розгляду відводів та самовідводів в справах про адміністративні правопорушення слід здійснювати шляхом застосування аналогії закону, за нормами процесуального законодавства, в якому викладена вказана процедура в найбільш актуальній редакції. В даному випадку, таким процесуальним актом слід вважати Цивільний процесуальний кодекс України.

Крім того, рішенням зборів суддів Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12.08.2016 року вирішено: при розгляді справ про адміністративні правопорушення, застосовувати інститут відводу (самовідводу) та їх передачу до іншого суду відповідно до норм ЦПК України.

Так, відповідно до ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Відповідно до ч. 2 ст.40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Згідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Згідно пунктів 2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XI З`їзду суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Як вбачається із заяви судді Зизич В.В. про самовідвід, 20 листопада 2023 року суддею Зизич В.В., як слідчим суддею, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306 від 15 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, розглянуто клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Пасіка О.Ф., погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Логвін Д.О., про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час досудового розслідування в судовому засіданні, і цього ж дня проведено допит вказаних свідків в судовому засіданні. Крім цього, у провадженні судді Зизич В.В., як слідчого судді, перебуває клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу.

Обставини, вказані в справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, стосуються події та обставин, які досліджуються в ході кримінального провадження №0000306 від 15 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

Проте під час допиту в якості свідка особи, під час досудового розслідування в судовому засіданні, суд не оцінює надані пояснення, отже суд не давав оцінку діям чи бездіяльності ОСОБА_1 , не встановлював обставини щодо нього.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

З практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду, що означає відсутність упередженості або прихильності, презюмується, поки не надано доказів протилежного. При ухваленні рішення про те, чи є законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах «Білуха проти України», «Веттштайн проти Швейцарії», «Мікалеф проти Мальти»).

Самовідвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість судді та бути підтверджені відповідними доказами.

Розглядаючи заявлені доводи для самовідводу судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., суд виходить із того, що такі базуються на можливих сумнівах у стороннього спостерігача в об`єктивності та неупередженості судді. З заяві про самовідвід не наведено жодного мотиву, чому для судді не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі. Також не мотивовано, як впливає знаходження на розгляді судді клопотання про обрання запобіжного заходу на неупередженість судді при розгляді адміністративної справи.

Сумнів в неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

На переконання суду, в даному конкретному випадку не встановлено жодної обставини, яка б викликала розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В. в рамках розгляду справи № 298/2164/23 за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП. В заяві судді про самовідвід не наведено обставин, які б виключали її участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 7 КУпАП, ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич Вікторії Вікторівни про самовідвід по справі № 298/2164/23, провадження № 3/298/1595/23 про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 185-10 КУпАП відносно ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Великоберезнянського

районного суду Тарасевич П.П.