Справа № 128/3213/23
Провадження № 33/801/1084/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2023 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №771709 від 08 серпня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_2 08 серпня 2023 року о 10 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру (словесно ображала, наносила удари, погрожувала фізичною розправою) відносно чоловіка ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись з постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм як процесуального так і матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову згідно з якою визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що усі сторони рівні в суді і мають право подавати свої клопотання та докази по справі. Однак, не зважаючи на цей принцип, суддя місцевого суду відмовила в клопотанні потерпілого на долучення доказів (відеоматеріалів та документів) по справі. Апелянт вважає, що саме це завадило судді прийняти законне і обґрунтоване рішення. Зауважує, що судом першої інстанції в порушення вимог статей 268, 245, 280, 283 КУпАП не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справ, що мають значення для її правильного вирішення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає, що суд першої інстанції правильно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду є законним та обґрунтованим. Суду пояснила, що конфлікт виник, коли вона приїхала до будинку, оскільки бувший чоловік і ще троє його родичів виносили все майно з будинку. При цьому ОСОБА_1 запросив ще двох підлеглих солдат. Зазначила, що вона лише зауважила ОСОБА_1 , що проблеми можна вирішувати вдвох, без родичів, зокрема батьків, побити його фізично не могла, про що він написав у поясненнях, а такі протоколи він постійно намагається складати, щоб відібрати дитину.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних належних та допустимих доказів вчинення психологічного та фізичного насильства ОСОБА_2 відносно свого чоловіка ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із матеріалів справи встановлено, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 була заява її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який є потерпілим у даній справі.

Так, у заяві до поліції зазначено, що ОСОБА_1 просить внести ТЗП відносно дружини ОСОБА_2 , яка вчинила відносно нього насильство психологічного та фізичного характеру.

В протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.08.2023 ОСОБА_1 просить прийняти міри до його дружини ОСОБА_2 , яка 08.08.2023 вчинила відносно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображала нецензурною лайкою, наносила удари, намагалась душити, погрожувала фізичною розправою, погрожувала відібрати дитину.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №771709 від 08 серпня 2023 року, ОСОБА_2 08 серпня 2023 року о 10 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру (словесно ображала, наносила удари, погрожувала фізичною розпавою) відносно чоловіка ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Докази, на яких ґрунтується обвинувачення, є долучені до протоколу протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, письмова заява та письмові пояснення ОСОБА_1 . Будь-які пояснення від ОСОБА_2 відсутні.

Адміністративні матеріали неодноразово направлялися Вінницьким районним судом Вінницької області до Вінницького районного управління поліції ГУНП України у Вінницькій області для належного оформлення.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що суд розглядає справу лише в межах складеного відносно ОСОБА_2 протоколу серії ВАВ №771709 від 08 серпня 2023 року, встановленню та перевірці підлягали саме обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що ОСОБА_2 ображала нецензурною лайкою, наносила удари, намагалась душити, погрожувала фізичною розправою, погрожувала відібрати дитину.

Наявні в матеріалах справи заява та пояснення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчинила відносно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру не свідчать про доведеність складу адміністративного правопорушення, оскільки під домашнє насильство психологічного характеру, яке інкримінується ОСОБА_2 , підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх, нездатність захистити себе або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю потерпілої особи. Не зазначено докази на доведеність правопорушень насильницького характеру відносно потерпілого.

Тобто, викладена в протоколах фабула в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП не містять обов`язкових елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підлягають доказуванню, а тому не відповідає диспозиції цієї норми КУпАП.

Таким чином, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , що завдало чи могло завдати останньому шкоди психічному та фізичному здоров`ю.

Усунути наведені вище істотні порушення вимог закону неможливо в ході судового розгляду, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати зазначені в цьому протоколі обставини правопорушення.

Викладене вище узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення, оскільки це становитиме порушення права на захист особи та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного на ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу також на той факт, що в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 вину не визнала та пояснила, що саме ОСОБА_1 намагається створити конфлікт та задокументувати його на свою користь, оскільки саме відносно нього було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і судом на нього було накладено стягнення.

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол - письмові пояснення та заява потерпілого ОСОБА_3 ..

Отже слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому працівники поліції, в даній ситуації, формально виконали вимоги ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення - склали протокол про адміністративне правопорушення без з`ясування всіх обставин та перевірки їх доказами, а тому не з`ясували, чи дійсно ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, яке їй інкримінується (ч. 1 ст. 254 КУпАП).

За таких обставин та з урахуванням положень статей 252, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а відтак постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко