Справа № 525/572/23
Провадження №3/525/313/2023 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.2023 селище Велика Багачка
Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., секретар судового засідання Хоменко М.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Новосядлого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка, матеріали, які надійшли з ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гром. України, працюючого менеджером зі збуту у ТОВ «УКРОЛІЯ», проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),
19.05.2023 о 20 год. 18 хв. по вулиці Каштановій, 1 в селищі Велика Багачка Миргородського району Полтавської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Peugeot 301» днз НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що він разом з товаришем та дружиною відпочивали біля річки. Близько 10-11 години ранку він випив пів стакана пива. Його товариш ОСОБА_2 вирішив розпалити багаття за допомогою бензину і так вийшло, що він загорівся. Усі присутні були в шоковому стані, а товариш сказавши, що йому допомога не потрібна, пішов відпочивати. Через деякий час він помітив, що опіки почали збільшуватися та прийняв рішення поїхати до аптеки за ліками для товариша. Повертаючись з аптеки його зупинили працівники поліції та повідомили, що він начебто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Він погодився пройти огляд та дув у трубку «Драгера», але результати йому не повідомили, вони в матеріалах справи ніяк не відображені. Направлення для проходження медичного огляду йому не давали, чи пропонували їхати до лікарні не пам`ятає. Самі поліцейські повідомляли, що сумніваються у тому чи перебуває він у стані сп`яніння. Він повідомляв поліцейським про те, що приїхав, щоб придбати ліки, просив їх, щоб допомогли товаришу, але вони не відреагували.
Захисник адвокат Новосядлий А.В. вважав, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та у зв`язку з тим, що останній діяв у стані крайньої необхідності. Підтримав раніше подані письмові пояснення. Вважав, що протокол про адміністративне правопорушення є нікчемним доказом у справі, оскільки містить інформацію, яка не відповідає фактичним обставинам у справі. Огляд проведений з порушенням встановленого порядку. Необхідність керувати транспортним засобом у ОСОБА_1 була викликана виключно необхідністю надання першої медичної допомоги товаришу.
Допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду повідомив, що вони з ОСОБА_1 та дружиною останнього поїхали на відпочинок до р. Псел. Коли розпалювали багаття, він використав бензин, від чого загорілися шорти, потім рука, внаслідок чого він отримав опіки. Спочатку він не відчував сильного болю, пізніше ОСОБА_3 привіз йому ліки, вони обробили рану «Пантенолом». З приводу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив суду, що під час патрулювання у селищі Велика Багачка до службового автомобіля підійшла невідома особа, яка повідомила, що особа в стані сп`яніння керує автомобілем. У зв`язку з цим був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, він нібито погодився пройти огляд, але його не пройшов, тому йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 від медичного огляду відмовився.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що під час вечірнього патрулювання було отримано інформацію про те, що водій сріблястого автомобіля керує ним у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з чим був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Особисто він відчував від останнього запах алкоголю. Водію неодноразово пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, він не говорив, що не буде проходити огляд, просив надати йому час, але огляд так і не пройшов.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №346525 від 19.05.2023, в якому зазначені обставини керування ОСОБА_1 автомобілем марки «Peugeot 301» днз НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння та те, що останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.1);
- письмовими поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.2,3);
- відеозаписом вчиненого адміністративного правопорушення ( а.с.4);
- довідкою ВП №3 Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області №2107/115/112/01-2023 від 24.05.2023 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення водія категорії серії НОМЕР_3 (а.с.5).
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Частина 1 статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порядок проведення огляду осіб на встановлення стану сп`яніння регламентовано положеннями ст. 266 КУпАП, зокрема, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Отже, підставою, для проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння є саме встановлення поліцейським уповноваженого підрозділу Національної поліції при зупинці транспортного засобу та в ході спілкування з водієм конкретного транспортного засобу хоча б однієї з ознак алкогольного сп`яніння.
Аналіз положень п. 2.5 Правил дорожнього руху України в сукупності та в системному взаємозв`язку з пунктами 2, 3, 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції свідчить про те, що в даній конкретній ситуації, яка склалася в вечірній час 19.05.2023 по вулиці Каштановій, 1, в селищі Велика Багачка, Миргородського району Полтавської області з участю гр. ОСОБА_1 відповідна уповноважена посадова особа Національної поліції мала право за відповідних виявлених ним ознак алкогольного сп`яніння водія запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку (що ним і було зроблено згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, який посвідчено відповідними написами, а також вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису).
Факт керування транспортним засобом у зазначені в протоколі дату та час підтверджується наявними матеріалами справи та стороною захисту не оспорюється.
Позицію сторони захисту у частині того, що було порушено порядок проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, суд не бере до уваги, зважаючи на те, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проведено не було. Із матеріалів справи, зокрема з переглянутого судом відеозапису, встановлено, та не заперечується стороною захисту, що поліцейський ОСОБА_4 після виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, він просив надати йому час, спілкувався по телефону, але огляду не проходив. Працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 , які дії необхідно виконати для проходження огляду, але останній не виконував вказівок поліцейських, внаслідок чого прилад, яким проводився огляд, не спрацював. Також поліцейськими неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, присісти до службового автомобіля, для доставляння його до закладу охорони здоров`я, але останній на пропозиції поліцейських не реагував, вказівки не виконував.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Факт відмови ОСОБА_1 пройти в установленому законом порядку огляд на стан сп`яніння засвідчений присутністю свідків, що не оспорюється стороною захисту та засвідчено відеозаписом.
Суд при оцінці наявних у справі доказів враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Дослідивши сукупність наявних матеріалів справи, переглянувши відеозапис з боді-камери патрульного поліцейського (в обсязі, який наданий суду органом Національної поліції) і давши цим доказам належну оцінку, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленого Законом порядку - відмовився. Досліджені докази повністю узгоджуються між собою, їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 у стані сп`яніння не перебував і поліцейські висловлювали сумніви щодо того, чи перебуває він у стані сп`яніння, суд не враховує, оскільки останньому не інкримінується керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Крім іншого сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння діяв у стані крайньої необхідності.
Норми ст. 17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Таким чином, саме посилання особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показаннями свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.
Із матеріалів справи встановлено, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що їздив до аптеки, щоб придбати ліки для товариша. Поліцейські неодноразово пропонувати ОСОБА_1 викликати екстрену медичну допомогу, але останній лікарів не викликав; коли поліцейські просили повідомити адресу місцезнаходження його товариша, щоб мати можливість викликати медичну допомогу, останній такої не повідомив.
З пояснень свідка ОСОБА_2 встановлено, що останній станом на 19.05.2023 медичної допомоги не потребував, коли і чому ОСОБА_1 поїхав по ліки йому не відомо. Лише на наступний день ОСОБА_2 звернувся за медичною допомогою та проходив тривале лікування.
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомив, що він не був позбавлений можливості викликати екстрену медичну допомогу, але вирішив їхати по ліки самостійно, у той час коли він не має медичної освіти, ліки придбавав за порадою фармацевта.
Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 19.05.2023 о 20 год. 18 хв. керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовляючись від проходження огляду на стан сп`яніння не діяв у стані крайньої необхідності.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).
За загальними правилами ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та обставин, що обтяжують його відповідальність, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням суті та характеру вчиненого ОСОБА_1 грубого адміністративного правопорушення у сфері транспорту, того, що раніше він до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують його відповідальність, з метою запобіганню вчинення ним нових правопорушень, суд вважає за необхідне застосувати відносно гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.
Враховуючи цю норму законодавства та виходячи з положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі про адміністративне правопорушення належить стягнути з гр. ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.9, 23, 27, 33, 40-1, 130 ч. 1, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП,
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.
Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя Я.В. Прасол