ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/14/23 Справа № 711/2664/22 Категорія: ч.1 ст. 172-5 КУпАПГоловуючий у І інстанції Бащенко С. М. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №711/2664/22 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м. Черкаси за апеляційною скаргою останньої,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючу ГУ ДПС у Черкаській області, проживаючу в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, і провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 , будучи головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Черкаській області та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 23 даного Закону одержала подарунок від не близької особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 13/100 жилого блоку (секції) 11-20, об`єкта житлової нерухомості загальної площі 240,3 кв.м., житлова площа 140,2 кв.м., згідно з даними про оцінку майна, виконану 01 жовтня 2020 року ТОВ «ОЦІНКА» вартість нерухомого майна, що відчужується, становить 124776,63 коп. ( сторони оцінили дарунок: на суму 124777,00 грн.), що перевищує встановлений законом розмір отримання подарунку.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевий суд безпідставно, закриваючи провадження у справі, встановив її вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення. Вказує, що місцевим судом безпідставно відмовлено в допиті свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази її вини, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між дарунком і впливом його отримання на подальше вчинення або невчинення дій чи рішень на користь дарувальника. Також апелянт наголошує, що укладений договір дарування є удаваним правочином, оскільки насправді вона оплатила 5500 дол. США за секцію в гуртожитку, яка на даний час перебуває у її власності, і з цього приводу на даний час в Придніпровському районному суді м. Черкаси знаходиться цивільний позов.

Заслухавши думку захисника Пилипенка Р.Б., який підтримав апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, думку прокурора Гречаника Р.І., який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на положення ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до статті 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, виходив з наявності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Диспозиція статті 172-5 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків.

В примітці до вказаної статті зазначено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1,2 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.п.«в» п.1 ч.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Як визначено у преамбулі Закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

В частині 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, чи осіб, які є такими, на яких поширюється дія Закону, може визнаватися корупційною, якщо є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

За приписами ч.1,2 ст. 23 вищевказаного Закону особам, зазначеним у пунктах 1,2 ч.1 ст. 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб: 1) у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Особи, зазначені у пунктах 1,2 ч.1 ст. 3 цього Закону, можуть приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких подарунків не перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що об`єктом даного проступку виступають суспільні відносини, що складаються під час дотримання службовими та прирівняними до них особами заборон та обмежень щодо одержання ними подарунків.

Обов`язковим елементом об`єкту даного проступку є його предмет - подарунок, який у ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначається як - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімальної ринкової.

Отже, з об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст. 172-5 КУпАП становлять діяння у вигляді одержання у власність речей або майнових прав з порушенням вимог вищезазначеного Закону.

З суб`єктивної сторони вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується тим, що вони вчиняються умисно. Це означає, що особа усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його наслідки, бажає або свідомо допускає настання цих наслідків.

Протиправні діяння цього виду вчиняються умисно, можуть полегшувати (спрощувати, прикривати) скоєння корупційних правопорушень, а також мати суміжні склади з корупційними правопорушеннями.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-5 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу правопорушення за ч.1 ст.172-5 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу.

В рішенні Конституційного Суду України від 06 жовтня 2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд зазначив, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб». В цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. В частині другій цієї статті вказується, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зміст і спрямованість якої визначаються правами і свободами людини та їх гарантіями. Отже, слід виходити з того, що будь-яке обмеження прав людини і громадянина повинно бути не тільки юридично обґрунтованим, а й соціально виправданим і адекватним.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що вона, будучи головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Черкаській області та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.2 ст. 23 даного Закону одержала подарунок від не близької особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 13/100 жилого блоку (секції) 11-20, об`єкта житлової нерухомості загальної площі 240,3 кв.м., житлова площа 140,2 кв.м., згідно з даними про оцінку майна, виконану 01 жовтня 2020 року ТОВ «ОЦІНКА», вартість нерухомого майна, що відчужується, становить 124776,63 коп. ( сторони оцінили дарунок: на суму 124777,00 грн.), що перевищує встановлений законом розмір отримання подарунку.

Однак, як встановлено апеляційним судом, в матеріалах справи міститься договір завдатку від 23.09.2020, який укладено між ОСОБА_2 («Продавець») та ОСОБА_4 («Покупець»), та згідно якого «Продавець» та «Покупець» зобов`язуються в строк до 16.10.2020 укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 13/100 жилого блоку (секції) у гуртожитку 11-20, загальною площею 26,8 кв.м., а саме кімната № НОМЕР_1 , яка знаходиться в будинку АДРЕСА_2 . До підписання цього договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі вищевказаної квартири своєї платоспроможності Покупець передає Продавцеві у якості завдатку грошові кошти в розмірі 14 000 грн., що є еквівалентом 500 доларів США. Продавець стверджує, що він згоден продати, а Покупець стверджує, що згоден купити зазначений об`єкт за 154 000 грн., що еквівалентно 5500 доларів США (а.с.17).

Згідно розписки (а.с. 19) ОСОБА_2 отримала за продаж належної її кімнати АДРЕСА_3 , грошові кошти у розмірі 5500 доларів США від ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом безпосередньо допитано свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що мала намір продати належну їй кімнату в гуртожитку, і через оголошення з допомогою ріелтера знайшла покупця ОСОБА_1 , 23.09.2020 у ріелтера було укладено договір завдатку , і цього ж дня вона отримала від ОСОБА_1 завдаток в розмірі 500 доларів США. В подальшому виявилося, що для укладення договору купівлі продажу кімнати необхідно було отримати нотаріально посвідчену згоду 9 співвласників гуртожитку (сусідів). Однак фізично отримати таку згоду співвласників виявилося неможливим, так як місцезнаходження деяких було невідоме, тому ріелтер порекомендував оформити замість договору купівлі-продажу кімнати - договір її дарування, вона написала розписку про отримання від ОСОБА_1 5500 доларів США за продаж належної її кімнати у гуртожитку, але фактично у нотаріуса було укладено договір дарування, оскільки в такому випадку згода всіх співвласників була не потрібна. ОСОБА_1 вона раніше не знала, де остання працює їй було не відомо.

Також, апеляційним судом було допитано свідка ОСОБА_3 , який зазначив, що він працює ріелтером, та підтвердив, що допомагав ОСОБА_2 з пошуком покупця на її кімнату в гуртожитку. ОСОБА_1 виявила бажання купити вказану кімнату, дала ОСОБА_2 завдаток в розмірі 500 доларів США, а в подальшому всю суму - 5500 доларів США, про що було укладено відповідний договір та написана розписка. Однак, для укладення у нотаріуса договору купівлі-продажу необхідно було отримати нотаріально посвідчену згоду інших співвласників нерухомого майна, чого зроблено не було, так як деякі сусіди були відсутні, отже укласти договір купівлі-продажу було неможливо, тому він запропонував ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укласти договір дарування, про що сторони не заперечували, і уклали у нотаріуса даний договір.

Стороною захисту апеляційному суду було надано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2022 (справа №711/2627/22) згідно якого : визнано удаваним, з моменту укладення, договір дарування 13/100 частки у праві власності на жилий блок (секцію) у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , який підписаний 06.10.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. за №1724; визнано вчиненим таким, що фактично укладений 06.10.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 13/100 частки у праві власності на жилий блок (секцію) у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .; визнано, що відносини сторін: ОСОБА_1 з однієї сторони і ОСОБА_2 з іншої сторони, регулюються правилами щодо правочину, який ці сторони насправді вчинили, а саме, за договором купівлі-продажу від 06.10.2020, за яким ОСОБА_2 одна сторона (продавець) передала нерухоме майно 13/100 частки у праві власності на жилий блок (секцію) у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 Мархоцькій ОСОБА_5 - другій стороні (покупцю), а покупець прийняв зазначене нерухоме майно і сплатив за нього продавцю грошову суму еквівалентну 5500 доларів США.

Як зазначено у вищевказаному рішенні суду , укладаючи договор дарування, сторони вчинили удаваний правочин. Тобто, метою сторін було укладання саме договору купівлі-продажу зазначеної кімнати у гуртожитку, а не договору дарування, що сторони фактично і вчинили.

Згідно з положенням ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

На виконання вимог ЗУ «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 17.03.2021 було подано щорічну декларацію за 2020 рік, де було відображено у графі «об`єкти нерухомості» інформацію щодо набуття 06.10.2020 права власності на кімнату загальною площею 26,8 м2.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що при прийнятті подарунку у ОСОБА_1 був відсутній будь-який корисливий мотив, остання діяла з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для держави, суспільства, прав, свобод, інтересів та цілями, на досягнення яких спрямовані її дії.

Таким чином, судом встановлено, що укладений між сторонами договір дарування носив фіктивний характер.

При цьому, у ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення правопорушення, а саме порушення обмежень, встановлених ч.2 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» та відсутній корисливий мотив.

А відтак, відсутність прямого умислу на порушення обмежень, встановлених ч.2 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» свідчить про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-5 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-5 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка