Справа № 510/1871/22
Провадження № 3/510/78/23

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2023 року м. Рені
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглядаючи матеріали, що надійшли від ВП №2 Ізмаїльського РВП Головного управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродж. м.Рені Одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого ФОП « ОСОБА_2 », протягом року не піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, зміст ст. 268 КУпАП роз`яснено, клопотань не надходило,-
за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В
Як виходить з наданих суду адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 , 29.10.2022р. о 16.00 год., знаходячись в м. Рені по вул. 28 Червня (біля будинку №243 магазину «Прибой»), в ході виниклої сварки, погрожував фізичною розправою (а саме - підпалом) громадянці ОСОБА_3 , яка здійснювала реалізацію продуктів. За вчинення вказаних дій на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, який було направлено до суду для розгляду.
Будучи сповіщений судовою повісткою про розгляд адміністративної справи на 18.01.2023р., ОСОБА_1 в судове засідання не явився, причини його неявки до суду невідомі. У зв`язку із неявкою ОСОБА_1 18.01.2023р. суддею було винесено постанову про його привід для розгляду справи на 24.01.2023р., також ОСОБА_1 було сповіщено через СМС-повідомлення (яке не було доставлено адресату з технічної причини). В указаний час привід виконати не надалося можливості, згідно рапорту працівника поліції від 24.01.2023р. ОСОБА_1 за місцем мешкання був відсутній, його місцезнаходження встановити не вдалося. 24.01.2023р. суддею було повторно винесено постанову про примусовий привід ОСОБА_1 на 27.01.2023р., однак і його не надалося можливості виконати. Згідно рапорту працівника поліції від 27.01.2023р. ОСОБА_1 за місцем мешкання був відсутній, його теперішнє місцезнаходження невідоме. Розгляд адмінсправи було призначено на 30.01.2023р.
Вчинення адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про амінправопорушення від 29.10.2022р.; рапортом працівника поліції від 29.10.2023р.; інформацією про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності; копією довідки погодження від 27.06.2022р. ФОП ОСОБА_4 місця реалізації сільгосппродукції; письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Інших доказів на момент розгляду справи суду не надано.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд по справі не вбачає.
Таким чином, виходячи з позиції посадової особи, що склала протокол, та сукупності наявних доказів, у діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу вищевказаного адміністративного правопорушення. Незважаючи на це, у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Як виходить з матеріалів справи, вказане адмінправопорушення було вчинено та виявлено 29.10.2022р., а розгляд адміністративної справи, з урахуванням часу на виклики до суду, прийняття заходів про забезпечення явки, невиконання приводів суду, було проведено 30.01.2023р., тобто вже після спливу строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Крім того, суд звертає увагу, що на сьогодні не існує єдиної судової позиції з приводу того, чи потрібно визнавати винною особу у вчиненні адміністративного правопорушення у разі закриття справи у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Наприклад, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 р. визначено, що вказівка законодавця у п. 7 ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Водночас розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного та повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчилися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд у разі заперечення особою своєї вини чи наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, та лише після цього закриває провадження у справі.
У подальшому 07.11.2017 р. Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України (далі НКР при ВАСУ) на відміну від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняла Висновок «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності». У Висновку зазначено, що п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Окрім того, логічне тлумачення абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів це єдина необхідна підстава для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі вини особи у його вчиненні. Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Прийняття двох таких взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Таким чином, НКР при ВАСУ зроблено висновок, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
З вищевказаного приводу на даний час немає сформованої правової позиції Верховного Суду ( Великої Палати чи Касаційного адміністративного суду), у зв`язку з чим місцевими та апеляційними судами ухвалюються рішення (постанови) про визнання винуватим або без встановлення вини особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Врахувавши наявність вищевказаної юридичної невизначеності, суддя звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Таким чином, суддя керується принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, у зв`язку з чим провадження в цій справі слід закрити без підтвердження чи спростування вини ОСОБА_1 на підставі ст.247 п.7 КУпАП за строком давності.
Керуючись ст. 38, п.7 ч.1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В
У притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП відмовити. Провадження у справі закрити.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.ст. 32, 321 КоАП України.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя В.І. Дудник