Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5046/23 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 14.07.2023 близько 21 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 , висловлював образи та погрози на її адресу словами нецензурної лайки, що є психологічним насильством. Своїми діями ОСОБА_1 винив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначив, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували на вчинення ним дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, та настання для потерпілого наслідків, вказаних у цій статті. Зокрема, зазначив, з фабули протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої ОСОБА_1 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність себе захистити або завдали шкоди психологічному здоров`ю особи. На його думку, наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить лише про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак, не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту. У даному випадку, дійсно мала місце обопільна словесна перепалка, проте, не кожна перепалка є домашнім насильством у розумінні норм Закону. Окрім того, сама дружина до органів поліції не зверталась, пояснень не давала. Також вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням визначених законодавством строків.

Разом із апеляційною скаргою подав заяву про поновлення строку, в якій вказав, що про існування оскаржуваної постанови дізнався 02.10.2023 від працівників поліції за їх викликом до Звягельського РВП. Цього ж дня звернувся до суду першої інстанції, де отримав копію постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст.245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови відносно ОСОБА_1 дотримані не були.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із доведеності його вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, рапортом прийняття заяви про вчинення домашнього насильства від 14.07.2023, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , рапортом старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції М.Гайдайчука.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Так, положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 08 серпня 2023 року, ОСОБА_1 14.07.2023 близько 21 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме, умисні дії психологічного характеру шляхом висловлювання в її адресу грубої нецензурної лайки, погрозами фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим винив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно змісту протоколу свідки події відсутні.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення потерпілої ОСОБА_1 , на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказувала на те, що 14.07.2023 близько 21 год. 30 хв. вона знаходилась разом із чоловіком ОСОБА_1 за місцем їх проживання, який на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку, під час якої виражався грубою нецензурною лайкою, виказував слова образ та погроз в її адресу. Після цього, вона зателефонувала до сина ОСОБА_3 та розповіла йому про дану подію, а він зателефонував до поліції та повідомив про дану подію.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначав, що 14.07.2023 близько 21 год. 30 хв. перебуваючи за місцем проживання разом із дружиною ОСОБА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив з нею сварку, під час якої виражався нецензурною лексикою, виказував слова образ та погроз в її адресу. Після цього дружина зателефонувала до сина ОСОБА_3 та розповіла йому про дану подію, а він, в свою чергу, зателефонував до поліції та повідомив про дану подію.

З огляду на наведені пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , в тому числі надані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, беззаперечно вбачається, що між подружжям раптово виникла побутова сварка, яка не містить ознак домашнього насильства. Зокрема, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 зазначила, що дії її чоловіка не викликали у неї побоювання за свою безпеку, не завдали шкоди її психічному здоров`ю. Вона не мала наміру повідомляти правоохоронні органи про сімейну сварку. Про конфлікт повідомив її син.

Отже, можливі нецензурні висловлювання та образи в межах конфлікту, який склався 14.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 14.07.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 14.07.2023 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, приходжу до висновку, що судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суддя місцевого суду прийшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому постанова судді підлягає скасуванню.

Згідност.294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.247,294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2023 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич