ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2244/23 Справа № 242/1367/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Васюти О.О., особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Козел В.М. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Селидівського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1

якого визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови ОСОБА_1 25.08.2023 року о 22 годині 40 хвилин за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Енгельса, біля будинку № 19, керував автомобілем ВАЗ - 21130, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився на відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що участі у судовому засіданні у суді першої інстанції він не приймав. Про наявність оскаржуваної постанови дізналися лише 28.09.2023 року. Просить строк на апеляційне оскарження поновити.

Що ж стосується оскаржуваної постанови, то апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та визнати адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 неналежним та недопустимим доказом по справі, справу за ст. 130 КУпАП на підставі ст. 247 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що про розгляд справи 07.09.2023 р. судом він належним чином не повідомлявся, ніяких викликів, повісток не отримував, судовий розгляд відбувся без його участі. Вважає, що фіксація проводилась з переривами без повного безперервного фіксування в нічний час без відображення всіх подій та пояснень водіїв. Вказує, що він не відмовлявся від проходження огляду і це чітко вбачається на відеозапису та поліцейські пояснили, що наразі у них відсутній прилад Драгер, тому поліцейські запропонували йому скласти протокол щодо відмови належного огляду , бо у них бракувало часу. Вказує, що поліцейський не надав йому відповідне направлення до медичного закладу, склав його самостійно з внесенням неправдивих обставин. Вказує, що на момент зупинки він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе адекватно, коректно та на відео не вбачаються ніяких ознак сп`яніння, які надумані поліцейським з невідомих підстав та нічим окрім його припущень не підтверджено. Вважає, що адміністративний протокол та дії працівників поліції суперечать вимогам законодавства, нормам Кодексу, Постановам КМУ, наказам та інструкціям МВС України.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Козел В.М. які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили поновити строк на апеляційне оскарження і скасувати постанову міського суду, перевіривши доводи наведені у клопотанні та в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали адміністративного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутній під час судового розгляду даної справи, а з оскаржуваним рішенням суду ознайомились лише 28.09.2023 року та згідно штемпелю суду апеляційну скаргу подано до суду 03.10.2023 року, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 574692 від 25.08.2023 року, згідно якого 25.08.2023 року о 22 годині 40 хвилин за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Енгельса, біля будинку № 19, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ - 21130, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився на відеозапис б.к.№193, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідній графі зазначено, що гр.-ну ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у суді. Зазначено про відмову водія підписувати протокол. (а.с.1)

Довідкою начальника СРПП відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 30.08.2023 № 12160/304-2023, ОСОБА_1 посвідчення водія отримував. (а.с.2)

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я від 25.08.2023 року складеного на водія ОСОБА_1 , де зазначено, що такий огляд не проводився. (а.с.3)

Фотокопіями посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21130 НОМЕР_1 . (а.с.4)

Диском, з відеозаписом на якому крім іншого чітко зафіксовано факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21130 НОМЕР_1 . Зафіксовані виявлення працівниками поліції у водія явних ознак алкогольного сп`яніння та пояснення ОСОБА_1 , що він коли чинив авто випив 0,5 л. пива. На закону вимогу працівників поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 уникав від відповіді та намагався домовитись та умовити працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення та відпустити його. Працівник поліції неодноразово, впродовж декількох хвилин, пропонував пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння та попередив ОСОБА_1 , що ухилення та ненадання відповіді буде розцінено як його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Після чого відносно ОСОБА_1 , було складено протоколом про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, що про розгляд справи судом він належним чином не повідомлявся, ніяких викликів, повісток не отримував, судовий розгляд відбувся без його участі, є безпідставними.

Як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, у протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказано мобільний номер телефону НОМЕР_2 , коли вірний номер телефону НОМЕР_3 , та зазначено, що саме поліцейським при складанні протоколу здійснено помилку, а також вказує, що невірно записано його адресу назву вулиці.

На підставі викладеного у суду першої інстанції була відсутня можливість викликати ОСОБА_1 через телефонний дзвінок або направлення смс чи повістки за адресою мешкання, а тому його виклик до суду був здійсненний через єдиний можливий спосіб, розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, на офіційному сайті Судової влади України, Селидівському міському суді Донецької області.

Крім того апеляційний суд зазначає, що посилання апелянта, що саме поліцейським при складанні протоколу здійснено помилку при заповненні протоколу не відповідає дійсності, оскільки згідно наявного відеозапису такий телефонний номер телефону та адресу проживання йому повідомив сам ОСОБА_1 , а також при диктуванні номеру телефону поліцейський перепитав у ОСОБА_1 кінець номеру «32», на що ОСОБА_1 підтвердив правильність номеру.

Також після складення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився підписувати цей протокол та отримати його копію, для перевірки внесених даних до протоколу.

На думку апеляційного суду такі дії ОСОБА_1 вказують на свідоме введення в оману працівника поліції при заповненні протоколу про адміністративне правопорушення, для подальшого уникнення від виклику до суду та затягування розгляду справи та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 , у такий спосіб, від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях апелянта не вбачається.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляд справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже ОСОБА_1 був обізнаний про направлення протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду до суду, свідомо надав працівнику поліції невірні відомості про себе, а саме телефоний номер телефону та адресу, належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду через розміщення оголошення про його виклик до суду на сайті Судової влади України, Селидівському міському суді Донецької області, зазначене свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїм правом передбаченими ст.268 КУпАП та свідомого уникнення від виклику до суду та затягування розгляду справи.

Тому вважаю вірним висновок суду першої інстанції, що керуючись ст. 268 КУпАП справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не відносяться до переліку, визначених ст.268 КУпАП справ, при розгляді яких, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, з врахуванням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі наявних матеріалів, оскільки безпідставне умисне затягування справи порушує завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення(ст. 1 КУпАП).

Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є не безперервним, відеофіксація проводилась в нічний час, без відображення всіх подій та пояснень водіїв, є необґрунтованими, оскільки відеозапис містить події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Працівниками поліції дотримано вимог п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 р. № 100, яким визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Доводи апелянта, що він не відмовлявся від проходження огляду і це чітко вбачається на відеозапису та поліцейські пояснили, що наразі у них відсутній прилад Драгер, тому поліцейські запропонували йому скласти протокол щодо відмови належного огляду, бо у них бракувало часу, є безпідставними та повністю спростовуються зазначеним апелянтом відеозаписом та іншими матеріалами справи.

Згідно відеозапису на закону вимогу працівників поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 уникав від відповіді та намагався домовитись та умовити працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення та відпустити його, пояснював, що випив лише 0,5 л. пива. Працівник поліції дійсно у цей час зв`язувався з іншим патрулем, щоб вони привезли прилад Drager Alcotest, проте ОСОБА_1 не вказував свої заперечення, що він спочатку хоче оглянути прилад перед проходженням огляду, або надання своєї відповіді, щодо проходження запропонованого огляду. Працівник поліції продовжував неодноразово, впродовж декількох хвилин, пропонувати пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння та попередив ОСОБА_1 , що ухилення та ненадання відповіді буде розцінено як його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте ОСОБА_1 продовжував уникати від відповіді та намагався домовитись та умовити працівників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення та відпустити його, пояснюючи, що випив лише 0,5 л. пива. Після чого ОСОБА_1 попереджено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за фактом відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, під час керування транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги, що направлення ОСОБА_1 , як водію транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, для проходження медичного огляду, на місці події його ніхто не ознайомлював та не пред`являв є безпідставними та не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року встановлений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, з аналізу даної інструкції вбачається, що форма направлення надається водієві у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, тобто у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження, форма направлення не видається.

Міркування апелянта, що працівниками поліції не було встановлено перевіркою ознаки які свідчать про перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «;Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.

Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук.

Вказані ознаки алкогольного сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи апелянту про зворотне, а саме, що з відеозапису видно, що у водія відсутні ознаками сп`яніння є безпідставними та носять суб`єктивний характер, крім того згідно відеозапису, водій сам повідомив працівнику поліції, що вживав 0,5 л. пива, та на закону вимогу працівників поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, що і послугувало складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, про порушення вимог законодавства при складанні протоколу, є безпідставними, та повністю спростовується наявним у матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та не є розглядом справи відповідно до положень статей 221, 279 КУпАП.

Доводи апелянта оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді районного суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Селидівського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Селидівського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя