Справа № 517/1148/23
Провадження № 3-зв/517/5/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Тростенюка В.А., за участю секретаря судових засідань Грабової І.Г., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка Одеської області заяву адвоката Єгорова С.А. про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в справі про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. знаходиться справа з єдиним унікальним № 517/1148/23 (провадження № 3/517/846/2023) щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

27 грудня 2023 року до Фрунзівського районного суду Одеської області надійшла заява адвоката Єгорова С.А. про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в справі про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 відносно ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2023 року дана справа передана на розгляд судді Фрунзівського районного суду Одеської області Тростенюку В.А.

В обґрунтування вказаної заяви адвокат Єгоров С.А. зазначив, що в судовому засіданні, яке відбулось 27 грудня 2023 року особа, що складала протокол заявила клопотання про долучення до матеріалів про адміністративне правопорушення постанов Фрунзівського районного суду Одеської області, якими визнано винними громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При дослідженні матеріалів про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП з`ясувалися наступні обставини, а саме постановою по справі № 517/1150/23 від 19 грудня 2023 року суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , визнав останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 гривень.

Тому, оскільки розгляд справи передбачає перевірку й оцінку доказів та відомостей, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, а суддею Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. вказані докази були досліджені та суддею була надана їм належна юридична оцінка при розгляді справи у відношенні ОСОБА_3 , то вказані обставини викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду по суті справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, у зв`язку з чим ним заявлено вказаний відвід судді.

Адвокат Єгоров С.А., який є автором заяви про відвід судді у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом телефонограми, правом на надання пояснень з приводу заявленого відводу не скористався.

Заявник ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом не повідомлявся, оскільки представником заявника, як автором заяви, в заяві не вказано повної адреси місця проживання, електронної адреси чи то номера телефону заявника.

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в судове засідання не зёявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, правом на надання пояснень з приводу заявленого йому відводу, не скористався.

Положення ст. 81 КПК України не передбачають обов`язкової участі осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні при вирішенні питання про відвід і позиція щодо відводу викладена у поданій заяві.

Оскільки чинне законодавство не містить імперативної норми щодо обов`язкової участі у судовому засіданні осіб під час вирішення питання про відвід, суд не вбачає перешкод задля розгляду порушеного у заяві захисника питання за відсутності особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності та її представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви про відвід судді, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про відвід, суддя, перш за все, виходить з того, що завданням судочинства у справах про адміністративні правопорушення, виходячи з приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень статті 7 наведеного вище Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, й провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 2 та частини 2 статті 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, керується законодавством України про адміністративні правопорушення, яке складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів нашої держави.

Нажаль, зазначений кодекс, регулюючи порядок розгляду справ та визнаючи у своїй статті 245, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, не містить жодного посилання та/чи відповідної спеціальної норми, яка б надавала можливість учасникам справи заявити відвід судді (самовідвід) та прямої вказівки на процесуальні шляхи його вирішення.

Натомість стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлює, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22 лютого 2013 року XI черговим з`їздом суддів України, наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

08 червня 2017 року Радою суддів України, яка згідно із приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є вищим органом суддівського самоврядування та має формувати єдиний підхід до розуміння тих чи інших найважливіших актуальних спірних питань шляхом прийняття відповідних рішень рекомендаційного характеру, прийнято рішення № 34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», яким у пункті 4 визначено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до виду юрисдикції положення щодо відводів та самовідводів суддів містять у собі такі процесуальні закони як Кодекс адміністративного судочинства України, Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України.

Як убачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішення, ухваленого 30 жовтня 2014 року у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також цей суд у своїй сталій практиці (рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідердандів», ухвалене 08 червня 1976 року; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21 січня 1984 року; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25 серпня 1987 року) автономно тлумачить поняття «кримінальний» незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.

Отже, з метою забезпечення виконання наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення питання про відвід судді, який розглядає справу, виникає необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про відвід судді керуватися положеннями параграфу 6 глави 3 Кримінального процесуального кодексу України, який встановлює й врегульовує підстави та порядок відводу судді від участі у кримінальному процесі.

У провадженні судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. перебуває справа про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.2 КУпАП, представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є адвокат Єгоров С.А.

Так, у своїй заяві адвокат Єгоров С.А. вказує про сумніви в об`єктивності та неупередженості у розгляді суддею Меєчко О.М. вказаної справи, оскільки розгляд справи передбачає перевірку й оцінку доказів та відомостей, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, а суддею Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. вказані докази були досліджені та суддею була надана їм належна юридична оцінка при розгляді справи у відношенні ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участі у кримінальному провадженні, якщо він особисто заінтересований в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

В даному випадку, захисник як на підставу заявлення відводу вказує на існування обставин, які можуть викликати обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Меєчко О.М. при розгляді даної справи, оскільки він при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч. 2 КУпАП буде змушений повторно з`ясовувати обставини та досліджувати докази, які ним вже були з`ясовані та досліджені при розгляді справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 ч.2 КУпАП, повторно надавати їм оцінку.

Ключовим аспектом відводу є упередженість судді при розгляді справи, яка перебуває у його провадженні. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявлений захисником відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді у вирішенні справи. Так, адвокат Єгоров С.А. вказує на існування обставин, які можуть викликати сумніви в неупередженості судді Меєчко О.М. при розгляді справи, разом із тим не зазначає, в чому, на його думку, проявляється неупередженість судді та жодних доказів, які б свідчили про наявність такої, до заяви про відвід не долучає.

У заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Меєчко О.М. поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у розгляді справи, в межах якої подано заяву про відвід.

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу судді в ході розгляду заяви про відвід, встановлено не було.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що даних, які б могли викликати сумнів у неупередженості чи не об`єктивності судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. не встановлено. Підстави для задоволення заяви про відвід судді, відсутні.

Відтак, суд приходить до висновку, що законних підстав, передбачених КПК України для задоволення заяви про відвід судді Меєчко О.М., немає.

Керуючись ст. ст.75, 80, 81 КПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Єгорова С.А. про відвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М. в справі про адміністративне правопорушення № 517/1148/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: