Справа № 932/74/23
провадження № 3/932/46/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року в м. Дніпро суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2022 року серії ААД № 148910 вказано, що 12 листопада 2022 року о 11:37 год. ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року (23 січня 2022 року) вчинила правопорушення у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та особою, яка в м. Дніпро по вул. Паникахи, в районі будинку № 15А, керувала транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, при тому, що у нього уповноваженою особою були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною другою статті 130 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Заяви про відкладення судового засідання подано не було. Наведене, враховуючи вимоги частини першої статті 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було достовірно відомо про факт складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді. Більш того, уповноваженою особою при складанні протоколу про адміністративне правопорушення попередньо було визначено дату судового засідання, про яку під підпис повідомлено особі.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з того, що останньою не було подано до суду жодних клопотань, заяв, заперечень тощо. Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що поліцейський кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП, оскільки нею, як такою, яка вчинила відповідне правопорушення протягом року, було порушено вимоги пункту 2.5 ПДР, а отже доведенню підлягає відповідний склад адміністративного правопорушення, який полягає, зокрема, у доведенні обставин щодо:

керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння;

відмова особи від проходження огляду, запропонованого поліцейським, на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку;

вчинення особою одного з правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП протягом року на момент такого керування.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення суду були надані та ним досліджені такі матеріали:

протокол про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2022 року серії ААД № 148910;

рапорт інспектора від 12 листопада 2022 року;

картка обліку адміністративного правопорушення без дати, щодо правопорушення від 23 січня 2022 року;

записи камери № 475542.

Вказаними доказами не доведено вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні зазначеного правопорушення.

Так, із вказаних матеріалів суд встановив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та належний їй транспортний засіб марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , 12 листопада 2022 року близько 12.00 год., знаходились в м. Дніпро по вул. Паникахи, в районі будинку № 15А. У ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого він відмовився. На пропозицію пройти відповідний огляд в закладі охорони здоров`я він також відмовився.

При цьому, суду не було надано доказів факту керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом у зазначеному місці, у вказаний час та дату, з ознаками алкогольного сп`яніння, наявність яких є однією з обов`язкових підстав, яка надає право поліцейському вимагати від особи проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Із наданого та дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово заперечував як факт керування транспортним засобом перед спілкуванням з поліцейськими так і факт вживання перед цим алкогольних напоїв. За його твердженням керування мало місце раніше і вжив він пляшку лонгера вже після керування транспортним засобом до зустрічі його поліцейським на паркові.

З висловлювань поліцейського, які зафіксовані на вказаному відеозаписі, вбачається, що ОСОБА_1 не було зупинено під час керування транспортним засобом, а обставини щодо керування останнім транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння є припущенням на підставі даних щодо часу в`їзду зазначеного транспортного засобу на паркову та обізнаність поліцейського про те, що він бачив ОСОБА_1 за годину до вказаних подій таким, що вживає алкоголь.

Крім того, поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про те, що згідно з даними зафіксованими камерою на паркуванні, його транспортний засіб заїхав на неї о 11:41 год., при тому, що в протоколі поліцейський вказує про керування ОСОБА_2 саме о 11:37 год. Тобто, зважаючи на те, що поліцейський не зупиняв ОСОБА_1 слід виснувати, що відповідний час поліцейський вказав на власний розсуд, що не припустимо.

Матеріали справи не містять доказів, якими спростовується позиція ОСОБА_1 щодо можливості вживання ним алкоголю після керування транспортним засобом та до того як його зустріли поліцейські.

Таким чином, з огляду на пояснення надані ОСОБА_1 на місці події, застосовану поліцейським процедуру перевірки обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та надані матеріали, суд констатує недостатність доказів для висновку про факт керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а отже вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння була незаконною.

Суд звертає увагу, що вимоги частини другої статті 266 КУпАП, пункту 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 № 1452/735 та пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, обумовлюють застосування процедури проходження огляду на стан сп`яніння, яка виключає відсутність контролю щодо особи в проміжок часу між моментом керування нею транспортним засобом та виявленням ознак сп`яніння. Адже саме у такий спосіб можна гарантувати достовірність встановлених обставин та виключити помилки або зловживання при складенні матеріалів.

Застосування судом припущення у провадженні в справах про адміністративне правопорушення, як і в будь-якому іншому провадженні, виключається в принципі, та навіть забороняється Законом, що має найвищу юридичну силу в Україні.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так само, чинним КУпАП не передбачено повноважень суду для зміни кваліфікації дій особи, адже це суперечитиме наведеним засадам здійснення правосуддя.

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини третьої статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20. Вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Таким чином, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення відображену в протоколі, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення щодо обставин визнаних судом недоведеними, а учасниками провадження їх надано не було, слід виснувати про вичерпання судом усіх визначених законом можливостей щодо збору доказів, а отже наявності підстав для розгляду справи за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини (щодо керування особою з ознаками алкогольного сп`яніння), які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а отже провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 статті 247, пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, що чиняться у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які б перешкоджали розповсюдженню таких дій, проте, саме необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), зобов`язує суд при розгляді справи та визначення винної особи керуватись, в першу чергу, засадами верховенства права, які покликані забезпечити, насамперед, сучасний правопорядок України в цілому.

Керуючись статтями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 148910 від 12 листопада 2022 року закрити за відсутністю (недоведеністю) в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: _______________ О.О. Сікора