Справа № 643/7873/23
Провадження № 3/643/3295/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

30.07.2023 року о 21 год. 57 хв. у м. Харкові по пр. Ювілейний, буд. 57, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога та на місці зупинки транспортного засобу відмовився.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

09.11.2023 р. ОСОБА_1 подані до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких він просить суд закрити провадження у справі за відсутності події та складу правопорушення з наступних підстав:

- 30.07.2023 року ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння і не керував транспортним засобом, а відтак він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом матеріали справи не містять. Відтак, всі подальші вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є незаконними;

- працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними, допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» надавали їм право здійснити зупинку транспортного засобу. Причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не повідомлена;

- поліцейськими не було складено акту огляду на стан сп`яніння, який мав бути складений у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію. Свідки не залучались і акт водію не вручався;

- направлення для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейські ОСОБА_1 не видавали;

- ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі, нічим не підтверджені;

- працівниками поліції йому не було вручено другий примірник протоколу;

- ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність у матеріалах справи акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 також вину не визнав та пояснив, що від огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, оскільки 30.07.2023 року о 21 год. 57 хв. транспортним засобом «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував не він, а його дружина, яка наразі навчається у автошколі. Оскільки працівники поліції хапали його за руки, погрожували (один з працівників поліції поклав руку на автомат) він не став сперечатися з працівниками поліції та у протоколі зазначив, що керував транспортним засобом, оскільки хотів щоб все це як найшвидше скінчилося, а також через те, що його дружина посвідчення водія не отримувала і не має права керування.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що 30.07.2023 року їй потрібно було отримати замовлення у магазині, який знаходився недалеко від дому, та оскільки вже був вечір і на вулиці було мало людей, вона попросила чоловіка дозволити їй сісти за кермо. Під`їхавши до магазину, вона побачила сині мигалки, злякалась та зупинилась, оскільки вона не має посвідчення водія. Чоловік першим вийшов з автомобіля з передньої правої сторони. В цей час вона також вийшла з передньої правої сторони. Надалі, до її чоловіка підійшли працівники поліції, які не представилися, не повідомили про причину зупинки і одразу запитали документи, почали хапати його за руки, погрожувати, та побачивши, що він кульгає - запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Чоловік повідомляв працівникам поліції, що він не керував автомобілем, однак після погроз перестав сперечатися з ними. При цьому, вона не повідомила працівникам поліції, що за кермом автомобіля була вона, а не її чоловік, оскільки дуже злякалась.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 30.07.2023 серії ААД № 223178, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.07.2023;

- актом огляду на стан алкогольного сп`янінням з використанням спеціальних технічних засобів;

- рапортом працівника поліції від 30.07.2023;

- відеозаписом.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Твердження ОСОБА_1 з приводу того, що транспортним засобом керував не він а його дружина суд оцінює критично, оскільки вони є непослідовними, нелогічними і спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. Зокрема, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 спочатку заперечував факт керування ним транспортним засобом не вказуючи при цьому на особу, яка керувала транспортним засобом, проте у протоколі у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив: «Я ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений інспекторами УПП, від освідування відмовився, раніше о 07:00 год випив до 1 літра безалкогольного пива».

В ході судового розгляду ОСОБА_1 пояснив свою непослідовну позицію тим, що боявся притягнення до відповідальності своєї дружини, оскільки вона керувала транспортним засобом не маючи права керування, а також тим, щоб працівники поліції якомога скоріше завершили складання протоколу та залишили його у спокої.

Суд такі доводи ОСОБА_1 до уваги не приймає та розцінює їх як спробу ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення.

Покази допитаного судом свідка ОСОБА_2 що саме вона керувала транспортним засобом суд оцінює критично, оскільки вона є дружиною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а відтак може бути зацікавленою у вирішенні даної справи.

Посилання сторони захисту на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу та не повідомлення працівником поліції причини зупинки, суд вважає безпідставним оскільки як вбачається з оглянутого у судовому засіданні відеозапису та рапорту працівника поліції від 30.07.2023 року, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з непрацюючою лівою фарою ближнього світла в темну пору доби.

Одночасно суд зазначає, що незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Водночас керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

У постанові Харківського апеляційного суду від 01.11.2023 у справі № 953/7013/22 також зазначено, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо незаконних дій працівників поліції щодо ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування судом доводів сторони захисту в цій частині.

Посилання сторони захисту на те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було вручено другий примірник протоколу, суд вважає безпідставним, оскільки означене спростовується матеріалами справи, зокрема підписом у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні».

Також безпідставним є посилання сторони захисту на те, що працівниками поліції при складанні протоколу були грубо порушені вимоги КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції через відсутність двох свідків, враховуючи наступне.

Частиною ч. 2 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку працівники поліції застосували технічні засоби відеофіксації, а відтак залучення свідків не є обов`язковим.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не видавалось письмове направлення на огляд, з чіткою вказівкою медичної установи та часу направлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КпАП України.

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст.130 КпАП України.

З огляду на наведене при встановлених обставинах доводи сторони захисту щодо невручення ОСОБА_1 направлення на огляд на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я не мають правового значення, оскільки водій відмовився від проходження огляду. До того ж таке направлення міститься в матеріалах справи.

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом про що свідчить відсутній в матеріалах справи акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу також не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовую ться рапортом працівника поліції від 30.07.2023 року, в якому зазначено, що транспортний засіб «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , припарковано без порушення правил дорожнього руху та водія відсторонено від права керування транспортним засобом на 24 годи.

За таких обставин, суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідомим ігноруванням водієм Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенніОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особуОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ВизнатиОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти наОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути зОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко