ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/1/23 Справа № 701/1053/21 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Маренюк В. Л. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року, якою

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя буд. АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 09.11.2021 о 20 год. 05 хв., був затриманий по вул.Центральна 74, що в с.Нестерівка, Уманського району, Черкаської області, за керування транспортним засобом "Volkswagen Jetta" державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її такою, що винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 04.02.2022, а провадження у справі відносно нього закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що працівниками поліції було допущено порушення чинного законодавства, а суд не надав їм належної правової оцінки, зокрема зазначив, що: - протокол датовано 11.09.2021, така ж дата відмічена і в описовій частині протоколу, на відеозаписі сам представник поліції зазначає про дату вчинення адміністративного правопорушення як 11.09.2021, а подія мала місце 09.11.2021; - рапорт працівника поліції містить інформацію про фіксування події на нагрудну бодікамеру. В протоколі як того вимагає інструкція та КУпАП записи про відеофіксацію відсутні. Тільки після дооформления в протоколі в графі «до протоколу додається» з`явились відповідні записи, що є незаконним та свідчить про фальсифікацію матеріалів працівниками поліції; - номер бодікамери в рапорті поліцейського не збігається із номером зазначеним на відеофіксації. Так в рапорті зазначено, що подія фіксувалась на нагрудну камеру №СА00139, в той же час на відео зазначено бодікамеру за № DSLX 300139 СА0139; - диск із відео містить незрозумілий запис із автомобільного реєстратора. Про даний запис в адміністративних матеріалах взагалі нічого не зазначено та в рапорті не вказано; - на відео з нагрудної бодікамери не зафіксовано ні факту руху ні факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ; - на відео з нагрудної бодікамери час фіксації починається з 20 год. 30 хв. В протоколі вказано час вчинення правопорушення 20 год. 05 хв., що відбувалось протягом вказаних 25 хвилин невідомо та відео з даного приводу відсутнє; - проходження на стан сп`яніння відповідно до інструкції та КУпАП не проведено; - будь-якої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у законному порядку не зафіксовано.

Апелянт зазначає, що в порушення вимог ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» працівниками поліції було порушено порядок зупинення транспортного засобу та огляд на стан сп`яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом його вини.

Вказує, що до матеріалів адміністративної справи долучений диск з матеріалами відеофіксації вчиненого адміністративного правопорушення, однак відомості про технічний засіб в протоколі взагалі відсутні, що саме по собі є порушенням, крім того не співпадає з відомостями про технічні засоби відображеними в рапорті поліцейського, що не дає підстав використовувати ці матеріали як доказ.

Цитуючи вимоги чинного законодавства, апелянт наголосив, що працівниками поліції було грубо порушено вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №

1452/735, а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів" затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № ПОЗ, що свідчить про те, що такий огляд на стан сп`яніння, проведений працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, є недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його представник адвокат Пархета М.А. повідомлялися про день час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися проте, ОСОБА_2 направив до апеляційного суду заяву - клопотання в якій просив розгляд справи провести без його участі та участі ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За наведених обставин вважаю за можливе розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні, крім того, апеляційний суд враховує прохання представника ОСОБА_1 адвоката Пархети М.А. про розгляд його апеляційної скарги, як без його участі, так і без участі ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

Відповідно до п.2.5 Правил Дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п.3 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до протоколу, інспектором поліції, у ОСОБА_1 були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка яка не відповідає обстановці.

Отже, працівники поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується матеріалами справи, а саме:

-даними протоколом про адміністративне правопорушення від 09.11.2021 серія ААБ № 108136 який був складений інспектором взводу ПП в. Умань УПП в Черкаській області Кабак В.М. (а.с.1);

-даними рапорту (а.с.2, 35), згідно яких ОСОБА_1 , 09.11.2021 о 20 год. 05 хв., був затриманий по вул.Центральна 74 що в с.Нестерівка, Уманського району, Черкаської області, за керування транспортним засобом "Volkswagen Jetta" державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я;

- відеозаписами безпосереднього вчинення адміністративного правопорушення з місця події, на якому зафіксовано факт керування, добровільної зупинки та факт відмови ОСОБА_1 , від проходження тесту як на приладі так і в закладі охорони здоров`я на одному диску (а.с. 4).

Таким чином, суддя апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, був переглянутий відеозапис з нагрудних камер (бодікамер) працівників патрульної поліції, щодо події, яка сталася 09.11.2021 за участю правопорушника ОСОБА_1 на якому зафіксовано, що 09.11.2022 автомобіль, водієм якого виявився ОСОБА_1 , помітивши автомобіль поліції зупинився серед дороги, при спілкуванні з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку, однак водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також, слід зауважити, що після спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 намагався залишити місце, вказуючи, що він іде до свого будинку, який знаходився поряд, тобто намагався втекти від працівників поліції.

При цьому ОСОБА_1 у спілкуванні з працівниками поліції виражав свою зневагу до них, вів себе зухвало та висловлювався нецензурною лайкою.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Доводи апелянта, що працівниками поліції були порушені вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки працівники поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, повністю дотримались вимог ст.266 КУпАП.Також ними були дотримані вимоги, як Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, так і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів" затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № ПОЗ.

Щодо доводів апелянта про порушення працівниками поліції ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки підстави для його зупинки були відсутні, то апеляційний суд вважає їх необгрунтованими та відхиляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, вбачається, що автомобіль "Volkswagen Jetta" державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по дорозі різко зупинився, та з нього вийшов водій ОСОБА_1 , і працівники поліції, знаходячись поряд, для з`ясування обставин причини його зупинки поспілкувалися з водієм та встановили у нього наявність ознак алкогольного сп`яніння, а тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння при цьому роз`яснено порядок його проходження.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення Закону України «Про національну поліцію».

Що стосується доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення, не може бути належним доказом, оскільки подія за участю ОСОБА_1 відбулася 09.11.2021, а в протоколі зазначено, що подія відбулася 11.09.2021, то судом апеляційної інстанції відхиляє.

Так, судом встановлено, що суд першої інстанції з`ясувавши невідповідність дат вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, постановою від 28.12.2021 повернув матеріали відносно ОСОБА_1 до ДПП УПП в Черкаській області для належного дооформлення (а.с.33-34).

В порядку виконання постанови суду першої інстанції, інспектор взводу ПП в м.Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенант поліції В. Кабак подав рапорт в якому вказав, що 09.11.2021 близько 20 год. 50 хв. перебуваючи на службі в с.Нестерівка Уманського району Черкаської області разом з сержантом поліції ОСОБА_3 ними був помічений автомобіль Фольцваген джета ДНЗ НОМЕР_3 водій якого ОСОБА_1 помітивши автомобіль поліції різко зупинився посеред проїжджої частини, при спілкуванні з яким були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядкуостанній відмовився.

Під час складання адміністративного протоколу ААБ 108136 за ч.1 ст.130 КУпАП водій ОСОБА_1 з метою уникнення адміністративної відповідальності, намагався відволікати від складання протоколу та постійно заважав складати адміністративні матеріали, в результаті чого і було зроблено помилку у протоколі ААБ 108136, а саме замість дати вчинення адміністративного правопорушення «09.11.2021 року» зазначено «11.09.2021 року» (а.с.35).

Слід зазначити, що зміст викладеного в рапорті працівника поліції повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні апеляційної інстанції диску з відеозаписом подій від 09.11.2021 за участю правопорушника ОСОБА_1 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що працівником поліції В. Кабаком при складанні протоколу про адміністративне правопорушенняААБ 108136 за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 була допущена описка в написанні дати вчинення правопорушення та дати складання протоколу про адміністративне правопорушення. А тому слід вважати правильним дату вчинення та дату складання протоколу про адміністративне правопорушення ААБ 108136 за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 саме «09.11.2021 року», що судом першої інстанції і було враховано при прийнятті рішення по справі.

Що стосується доводів апелянта про те що відеофіксація події за участю ОСОБА_1 велася з порушенням вимог чинного законодавстава то вони є необгрунтованими.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на ньому зафіксовано факт керування автомобілем ОСОБА_1 , добровільної зупинки та факт відмови ОСОБА_1 від проходження тесту як на прикладі так і в закладі охорони здоров`я.

Даний відеозапис був проведений працівниками поліції з дотриманням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України №102 від 18.12.2018, зареєстрованого МЮ України 11.01.2019 №28/32999, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, так як не містить ознак фальсифікації та спотворення.

Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом, а тому, місцевий суд обґрунтовано поклав його в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що будь яких скарг, на дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ні ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Пархета М.А. у встановленому законом порядку не подавали.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути установленої законом відповідальності за вчинення ним ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Маньківського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба