Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/7133/21
П О С Т А Н О В А

30.11.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (КДКА) Миколаївської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

14.09.2021р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, згідно якого остання, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до п.п. "в" п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" порушила вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції", а саме: несвоєчасно подала без поважних на те причин декларацію типу "щорічна" за 2020 рік.

У судовому засіданні прокурор наполягав на тому, що на ОСОБА_1 , яка обіймає посаду члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (КДКА) Миколаївської області, розповсюджуються вимоги п.п. "в" п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" (як інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій), отже остання є суб`єктом декларування та зобов`язана виконувати вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції". Між тим остання подала щорічну декларацію за 2020 рік не до 01.04.2021р., а лише 02.06.2021р. без поважності на те причин.

Таким чином прокурор вважав, що наявних у матеріалах протоколу даних та доказів достатньо для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дійсно є членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (КДКА) Миколаївської області. Однак, заперечуючи приналежність до суб`єктів декларування згідно п.п. "в" п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", стверджує про те, що дія ЗУ «Про запобігання корупції» поширюється на невизначене коло осіб (у тому числі тих, що не займають посад в органах державної влади чи місцевого самоврядування), які є членами конкурсних та дисциплінарних комісій утворених відповідно до інших законів. Водночас передбачені законодавством України антикорупційні заходи повинні, зокрема, відповідати вимогам і юридичній визначеності для забезпечення їх ефективності, дієвості, особливо коли йдеться про суб`єктів декларування. Враховуючи викладене, розширене тлумачення Закону, а саме віднесення Голови та членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, до суб`єктів, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права», що неминуче призведе до свавілля. Додала, що на розгляді у Верховній раді України перебуває законопроект №3602 "Про внесення змін до частини 5 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" щодо усунення невизначеності обов`язків членів органів адвокатського самоврядування стосовно заповнення та подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказаний законопроект розроблений з метою забезпечення конституційних гарантій незалежності адвокатури та усунення невизначеності стосовно наявності чи відсутності обов`язків у членів органів адвокатського самоврядування щодо заповнення та подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Але у зв`язку із повномасштабною воєнною агресією РФ проти України зазначений законопроект досі не розглянутий та питання не врегульоване. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши наведені пояснення, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 у справі "Щокін проти України"), визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для особи підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ЗУ «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Статтею 11 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено перелік повноважень Національного агентства як державного органу, що по суті є визначенням його владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства належать здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ЗУ «Про запобігання корупції» Національне агентство має право отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Відповідно до 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема, є представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, інші особи, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), Громадської ради доброчесності, утвореної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої цієї статті.

Так, згідно з ст. 131-2 Конституції України незалежність адвокатури гарантується.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб,

З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування (ч. 3 ст. 2 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до органів адвокатського самоврядування належать, в тому числі, кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є органом адвокатського самоврядування та у відповідності до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є незалежною від органів державної влади та місцевого самоврядування. На членів дисциплінарної палати КДКА Миколаївської області прямо поширюється дія ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За правовою природою створення, функціонування та діяльності КДКА Голова, заступники Голови та члени КДКА не є у розумінні ЗУ «Про запобігання корупції» іншими особами, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, оскільки ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить таких термінів як конкурсна та дисциплінарна комісія.

Таким чином, оскільки адвокати, які входять до складу органів адвокатського самоврядування, не мають статусу осіб, які відповідають визначенню суб`єкта декларування, то, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», на адвокатів, які входять до складу органів адвокатського самоврядування, не поширюється дія цього Закону.

Окрім того суд зазначає, що принцип правової визначеності є елементом принципу верховенства права, що визнається і діє в Україні згідно зі ст. 8 Конституції України.

Зміст цього принципу розкривається, зокрема, у Доповіді Венеціанської комісії «Верховенство права». У цьому контексті ключова вимога полягає у тому, що закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку; такий же підхід характерний і для практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Якщо не самостійно, то принаймні з допомогою юриста особа має зрозуміти зміст норми права.

У рішенні у справі «Sunday Times проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що «відповідні наслідки не потрібно передбачувати з абсолютною точністю: досвід показує, що це недосяжно. Хоча визначеність є дуже бажаною, вона може принести надмірну ригідність, а право повинно мати можливість йти в ногу з часом. Відповідно, у багатьох законах неминуче застосовуються терміни, які більшою чи меншою мірою є розпливчатими і тлумачення та застосування яких є питанням практики».

Крім самого формулювання норми права, для її відповідності принципу правової визначеності вона має також і застосовуватись у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю.

Також, на неможливість застосування норм Закону України «Про запобігання корупції» до «невизначеного кола осіб» вказано в рішенні Конституційного Суду України №3-р/2019 від 06.06.2019 року у справі за конституційними поданнями Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та 65 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 5 частини першої статті 3, абзацу третього частини третьої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб», а саме: « ..юридичні конструкції норм права (дефініції, диспозиції), які не дають змоги їх адресатам - фізичним особам, що здійснюють діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції, чітко з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повною мірою визначати свою поведінку та передбачати наслідки своїх дій. В окремих випадках довільне тлумачення оспорюваних положень Закону № 1700 спеціально уповноваженими суб`єктами (органами державної влади) у сфері протидії корупції може призвести до сваволі у притягненні зазначених фізичних осіб до юридичної відповідальності, обумовлювати настання для них інших негативних правових наслідків.».

Окремо слід зазначити, що розбіжні позиції щодо віднесення адвокатів (членів КДКА) до категорії суб`єктів декларування сформувалися й серед представників безпосередньо НАЗК (зокрема лист керівника Юридичного управління НАЗК до голови ВКДК від 22.03.2021р. №113-02/15337/21 та лист в.о. керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя до голови НААУ Ради адвокатів України від 17.02.2020р. №45-08/5374/20).

З огляду на вищевказане, суд вважає, що доводи органу, який склав протокол та прокурора в судовому засіданні про включення членів дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури до невизначеного кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» є помилковим та таким, що ґрунтуються на довільному тлумаченні положень підпункту «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та не відповідає вищевказаним положенням.

На підставі викладеного, оскільки матеріалами протоколу не доведено, що на ОСОБА_1 , яка займає посаду члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (КДКА) Миколаївської області, розповсюджуються вимоги п.п. "в" п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", таким чином у неї не виникало обов`язку виконання вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції" за обставин викладених у справі, та згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, за такого приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження щодо неї підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 172-6 ч. 1, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.