ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2130/22 Головуючий в 1 інст. Ачкасов О.М.
Провадження № 33/807/274/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника - адвоката Василенка О.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 18 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 08.09.2022 р. о 23 год. 57 хв., ОСОБА_1 , на перехресті вул. Весняна - вул. Інститутська, с. Сонячне, Запорізького району, Запорізької області, керував транспортним засобом автомобілем TOYOTA CОRОLLA, д.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, тест 1483, результат 1,03 проміле, водій був відсторонений від керування транспортним засобом шляхом паркування, без порушення ПДР України, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справу було розглянуто без його участі, що є істотним порушенням прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про законність здійснення зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Відеозапис є неналежним і недопустимим доказом в справі, оскільки не

є безперервним.

Огляд водія здійснено в порушенні вимог ст. 266 КУпАП, оскільки перевірка за допомогою Драгер проводилась після направлення водія на медичний огляд, що є порушенням порядку огляду на стан сп`яніння.

Протокол складений в супереч вимог КУпАП, оскільки під час події були відсутні свідки.

Прилад Драгер є неналежним засобом здійснення огляду на стан сп`яніння, оскільки застосовувався з порушенням строків використання, встановлених інструкцією - 6 місяців.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки справу розглянуто було розглянуто без його участі.

Постанову суду просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу розглянуто 18 січня 2023 року без участі ОСОБА_1 і відомості на спростування його доводів з приводу того, що копію постанови він отримав лише 2 лютого 2023 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження, матеріали справи не містять.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду скарги по суті апеляційних доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Василенко О.В. подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Також вказав, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги та він не заперечує проти її розгляду без його участі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , заслухавши пояснення захисника Василенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується із доводами апелянта щодо недоведеності провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина повністю доведена та підтверджується наступними доказами в справі:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №388895 (а.с.1), яким ОСОБА_1 , яким звинувачено в тому, що він 08.09.2022 р. о 23 год. 57 хв., на перехресті вул. Весняна - вул. Інститутська, с. Сонячне, Запорізького району, Запорізької області, керував транспортним засобом автомобілем TOYOTA CОRОLLA, д.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6820, тест 1483, результат 1,03 проміле, водій був відсторонений від керування транспортним засобом шляхом паркування, без порушення ПДР України, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

- роздруківкою з приладу «Драгер 6820» (а.с.2), з якої вбачається, що ОСОБА_2 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Результат позитивний (1,03 проміле). Вказана роздруківка водієм підписана без зауваження;

- актом огляду та направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.3-4), якими встановлено, що ОСОБА_2 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, нестійка хода. Огляд проводився на місці події за допомогою «Драгер 6820». Результат позитивний, водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), котрий містить відеозаписи з місця події.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що матеріли справи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вказує, що місцевим судом направлялися неодноразово судові повістки на адресу ОСОБА_1 (а.с.41, 48), що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Крім того, 29 грудня 2022 року ОСОБА_1 отримав судову повістку із викликом до судового засідання, призначеного на 18 січня 2023 року (а.с. 49), 17 січня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття провадження в справі (а.с. 50-59), але сам до судового засідання, призначеного на 18 січня 2023 року не прибув, заяв про відкладення розгляду справи відносно нього не подавав і більш того в прохальній частині клопотання просив суд справу про адміністративне правопорушення, відносно нього розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, а тому апеляційний суд не вбачає порушення в тому, що вказана справа була розглянуто без участі належним чином повідомленого про час та місце розгляду ОСОБА_1 , який сам попросив суд розглянути справу без його участі.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції нібито порушили вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставним, виходячи з наступного.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та достатні докази, які безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта про те, що у поліцейських були відсутні причини для зупинки автомобіля, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказані твердження жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії рф, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів додаткові повноваження для забезпечення безпеки порядку, зокрема перевірку документів та поверхневий огляд транспортних засобів. Особливо такі вимоги є актуальними на територіях, які вважаються прифронтовими, наприклад, як Запорізька область.

Що стосується доводів апеляційної скарги, з приводу того, що відеозаписи не є допустимими доказами апеляційний суд вказує наступне.

Відповідно до загальної теорії права допустимість доказів має загальний і спеціальний характер.

Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів.

Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи, які можуть істотно порушити права і свободи людини.

Для вирішення питання, чи може порушення певних процесуальних вимог стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес, характер отримання доказів та співвіднести такі обставини з правами і свободами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, слід встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами, внаслідок певних порушень.

Враховуючи викладене та висновки місцевого суду, апеляційний суд вважає, що доводи апелянтів є лише формальними, оскільки він не вказує, як певні технічні або процесуальні порушення під час стадії складання адміністративного матеріалу вплинули на права і свободи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушення принципу безперервності відеозапису в справі не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки змістом переглянутих відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 дійсно перебував в транспортному засобі та не заперечував, що саме він здійснював керування автомобілем, після чого пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння та в подальшому погодився з результатом. Суд вказує, що апелянт та його захисник не повідомили суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів у сукупності з іншими матеріалами справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п. 2.9а ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Суд також відхиляє доводи про те, що працівники поліції під час події не залучили свідків, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, в редакції Закону України № 1231-IX від 16.02.2021 року огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи відеоматеріали в справі, залучення свідків для засвідчення огляду водія транспортного засобу ОСОБА_1 не є необхідним.

Щодо доводів про те, що «Драгер 6820» є недопустимим засобом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»", який набрав законної сили 1 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 статті 17 вказаного Закону встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Цим Законом не встановлено вимог до засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.

Наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Держлікслужби України від 29 грудня 2014 року № 1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Відповідно зазначеного переліку газоаналізатори Drager Alcotest, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений.

Отже газоаналізатор Драгер Алкотест 6820, за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки, входить до вказаного вище переліку газоаналізаторів марки «Drager Alcotest» з необмеженим строком дії свідоцтва.

У технічній документації на газоаналізатори «Drager Alcotest» терміном «калібрування» позначають операцію регулювання засобів вимірювальної техніки (градуювання), яка полягає у коригуванні нульових показів та чутливості засобів вимірювальної техніки із застосуванням робочих еталонів. Рекомендовані значення інтервалу між "калібруванням" зазначає виробник в експлуатаційній документації на прилади.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації, за категоріями», який зареєстровано у Міністерстві юстиції України за № 1417/29547 від 1 листопада 2016 року, і становить 1 рік.

Апеляційний суд зазначає, що у документації на газоаналізатори «Drager Alcotest» вказується лише рекомендації щодо здійснення калібрування вказаного засобу, але в Україні встановлено імперативну вимогу, яка визначає інтервал регулювання (градуювання) виробником, а саме один раз на дванадцять місяців.

Згідно роздруківки «Драгер 6820» (а. с. 2), останнє калібрування було здійснено 02.11.2021 року, а події за участю водія відбулися 08.09.2022 року.

Таким чином, застосування «Драгер 6820» для проведення огляду водія ОСОБА_1 було правомірним та таким, що відповідає вимогам національного законодавства.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними і спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою і підстави для скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 18 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/2130/22