БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 3-зв/356/1/23
Справа № 382/930/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 Березанський міський суд Київської області у складі судді Дудар Т.В., розглянувши заяву судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль Олесі Анатоліївни про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення № 382/930/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2023 до Березанського міського суду Київської області на підставі постанови Київського апеляційного суду від 30.01.2023 надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення № 382/930/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП для розгляду заяви судді Кисіль О.А. про самовідвід.

Так, заява про самовідвід судді мотивована тим, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 382/930/22 (провадження № 3/382/695/22) між суддями справу передано головуючому судді Кисіль О.А. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є близьким членом родини секретаря судових засідань Яготинського районного суду Київської області Твердохліб Галини Михайлівни, за участю якої суддя Кисіль О.А. розглядає справи. За таких обставин, суддя Кисіль О.А. задля запобігання виникнення сумнівів у її неупередженості та об`єктивності, заявила самовідвід.

Суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду її заяви про самовідвід (а.с. 60-61).

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А., зважаючи на те, що відповідно до ст. 81 КПК України (аналогія закону), її неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду питання про самовідвід.

Дослідивши матеріали заяви про самовідвід, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 головуючим суддею у справі № 382/930/22, провадження № 3/382/695/22 визначено суддю Кисіль О.А.

30.12.2022 суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. заявила самовідвід у справі № 382/930/22 про адміністративне правопорушення № 382/930/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в даній справі є ОСОБА_1 , який, як вбачається із заяви про самовідвід судді, є близьким членом родини секретаря судових засідань Яготинського районного суду Кивської області Твердохліб Г.М., за участю якої суддя Кисіль О.А. розглядає справи.

Із заяви про самовідвід судді вбачається, що як на правову підставу для самовідводу вона посилається на те, що суддя не може брати участь у провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у її неупередженості.

Тобто, фактично мова йде про п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які регулюють підстави, порядок та процедуру розгляду заяви судді про самовідвід.

Однак, у пункті 4 рішення № 34 Ради суддів України від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи вказане, практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету стягнень у виді штрафу, позбавлення права керування транспортними засобами, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, заява N 7460/03, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява № 16347/02), вважаю доцільним та необхідним врегулювання питання про самовідвід за аналогією закону, а саме з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Термін «безсторонність» характеризує нейтральність судді щодо сторін у справі.

За змістом статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною (ст. 3 Кодексу суддівської етики).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно зі ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v Malta, заява № 17056/06) висвітлив законодавчу прогалину та негативні наслідки відсутності правового врегулювання інституту відводу у національному законодавстві, констатувавши, що відсутність останнього ставить під сумнів існування одної з гарантій передбаченої ст. 6 Конвенції щодо незалежності і безсторонності суду під час відправлення правосуддя.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації принципів судочинства, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне її вирішення.

Норма про відвід (самовідвід) гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду та заінтересованості відповідних суб`єктів у результатах розгляду справи.

У рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010, п. 97).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України», заява № 33949/02).

За змістом ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно зі ст. 15 Розділу ІІ Кодексу суддівської етики, затвердженого 22.02.2013 року рішенням ХІ (чергового) з`їзду суддів України неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на те, що суддею Кисіль О.А. заявлено самовідвід, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у її безсторонності та неупередженості, приходжу до висновку про доцільність задоволення заяви судді про самовідвід.

Керуючись ст. 75, 80-82 КПК України, ст. 246, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль Олесі Анатоліївни про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Яготинського районного суду Київської області Кисіль Олесю Анатоліївну від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 382/930/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т. В. Дудар