Номер провадження: 33/813/141/24
Головуючий у першій інстанції Іоніді К.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Лапко Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лапко Едуарда Миколайовича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 40800 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 536, 80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 01.08.2023 о 21:00, в м. Одеса, Приморський район, вул. Академічна 11, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Lexus is 250, д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, при цьому не маючи посвідчення водія відповідної категорії, не маючи права керування таким т/з. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Так, 02.07.2023 постановою серії ЕАС №7270220 ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п/п «а» п.2.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 06.11.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Лапко Е.М. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, судове засідання у суді апеляційної інстанції, призначене на 28.11.2023 року на 10 год. 30 хв. було відкладено на 15.12.2023 року на 10 год. 30 хв. через неналежне сповіщення ОСОБА_1 (а.с.43).

15.12.2023 року у судове засідання прибув представник ОСОБА_1 адвокат Лапко Е.М., який пояснив, що ОСОБА_1 хоче бути особисто присутнім у судовому засідання, але через волонтерську діяльність, перебуває зараз у м. Херсон (а.с.46-47), у зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов висновку про можливість відкладення судового засідання на 28.12.2023 року на 14 год. 00 хв. (а.с.48).

28.12.2023 року у судове засідання прибув представник ОСОБА_1 адвокат Лапко Е.М., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до п. 2.1а ПДР України, водій транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторне протягом року, передбачена відповідність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.2 ч.4 цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції вірно виходив із того, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи, а саме:

-довідкою з інформаційного порталу Національної поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП протягом року притягувався до адміністративної відповідальності (постанова ЕАС 7270220 від 02.07.2022 року, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.) (а.с.2);

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №3533512 від 01.08.2023 року (а.с.3);

-копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7270220, з якої вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.126 КУпАП (а.с.4).

Отже, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Стосовно доводів апелянта про те, що постанова серії ЕАС №7270220 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП оскаржена, а тому відсутні підстави для притягнення його за ч.5 ст.126 КУпАП, апеляційний не приймає до уваги, оскільки доказів того, що вона скасована, апелянтом надано не було.

Посилання захисника ОСОБА_1 адвоката Лапко Е.М. на те, що судом не взято до уваги, що застосування до ОСОБА_1 санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом не є можливим, у зв`язку із відсутністю у нього права на керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає юридично неспроможними, оскільки передбачене ст. 30 КУпАП додаткове стягнення у вигляді позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові, та санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП визначає лише таке стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами без визначення їх категорії.

Призначене судом стягнення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає санкції відповідної статті.

Відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливості застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).

Доводи апелянта з приводу того, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 , яке полягає в тому, що розгляд справи відбувся без його участі, а тому за даних обставин постанова суду підлягає скасуванню, є безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, крім того, власноруч розписався у ньому (а.с.3), більше того, сповіщався про судові засідання (а.с. 6,15), в подальшому, в суді першої інстанції від його імені діяв адвокат Лапко Е.М (а.с.7-10), який також сповіщався про судові засідання (а.с.13, 14, 18, 24), заявляв клопотання, у тому числі й про відкладення судових засідань, які задовольнялись судом (а.с.10, 16, 21, 25).

Разом з тим, слід зазначити, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), від 07 липня 1989 року).

Крім того ст. 268 КУпАП визначено випадки, коли справа про адміністративні правопорушення не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, за яке ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, не належить до цих випадків.

Підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та позбавив його можливості реалізувати в суді передбачені ст. 268 КУпАП права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, немає.

Разом з тим, можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, ОСОБА_1 та його захиснику було надано в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.1а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

Слід також зазначити, що як ЄСПЛ, так і п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лапко Едуарда Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Через відпустку судді Сегеди С.М., повна постанова складена 22.01.2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда