КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4966/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року

про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, не вказано, яке саме насильство вчинено та в чому воно проявилось з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , відсутні докази щодо завдання шкоди психологічному здоров`ю останнього. При цьому не конкретизовано, яка шкода заподіяна діями ОСОБА_2 , хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита. Разом з цим, з письмових пояснень учасників, наданих в судовому засіданні пояснень ОСОБА_2 та матеріалів справи вбачається наявність конфліктної ситуації між ними, а саме наявність зіткнення протилежних інтересів і поглядів.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство стосовно свого чоловіка, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, вважаючи його незаконним, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд розглянув справу у відсутність потерпілого, чим позбавив можливості подати докази. ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство та на даний час порушено два кримінальних провадження, де потерпілим є ОСОБА_1 . Вказує, що суд першої інстанції не надав правову оцінку заяви потерпілого та відеозапису. Докази, які містяться в матеріалах справи повністю підтверджують вину ОСОБА_2 у вчинені домашнього насильства, яке завдало шкоду психологічному здоров`ю, а тому в її діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник - адвокат Бойко М.Г. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи положення ч.6 ст. 294 КУпАП судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Вислухавши ОСОБА_3 та його захисника, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне порушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

З наведеного випливає, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.3,4, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Тобто, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення по даній категорії справі повинні бути чітко відображені не тільки прояви домашнього насильства, а й наслідки у вигляді заподіяної фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, конфліктна ситуація та нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, та у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 219708 від 19.09.2023 року, ОСОБА_2 14.09.2023 о 22 годині 29 хвилин, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , а саме словесно образила, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вбачається, що в ході складання протоколу можливість настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому ОСОБА_1 , встановлена не була.

До протоколу додано: терміновий припис стосовно кривдника серії АА №176579 від 15.09.2023 року, заява начальнику Святошинського УП ГУНП в м. Києві полковнику поліції Шевченку А. потерпілого ОСОБА_4 від 14.09.2023 року, пояснення ОСОБА_4 від 14.09.2023 року та відеозаписи.

Згідно з терміновим заборонним приписом серії АА №176579 від 15.09.2023 року стосовно кривдника, ОСОБА_2 14.09.2023 року о 22 год. вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_4 , а саме словесно ображала.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 начальнику Святошинського УП ГУНП в м. Києві полковнику поліції Шевченку А. від 14.09.2023 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , за фактом системних погроз вбивством та погроз забрати майно, 14.09.2023 року о 22 год. 29 хв. дружина ОСОБА_2 погрожувала його життю та здоров`ю. Вивезла у невідомому напрямку меблі, які він купував особисто, забрала велику частину речей їх малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В котрий раз краде його власні кошти із карману і гаманця. Визнала саме, що має якогось чоловіка по імені ОСОБА_6 , будучи заміжньою жінкою. Часто з ним по декілька годин у невідомому напрямку наймає таксі і їде. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 викрала: тумбочка, пуфік, дві корзини плетені (великі для дитячого одягу), дитяча коляска, дитячий стіл зі стільцем, мультіварка, багато дитячого різного одягу якого вона не купувала. Все відповідне він купував особисто і не давав дозволу на його вивіз. Вказував, що поділу майна ніхто не вирішував, рішень судів або інших органів не було. Тому, кваліфікує це як кримінальний злочин ОСОБА_2 , відповідно, просить порушити кримінальну справу.

З пояснень ОСОБА_1 від 14.09.2023 року, відібраних інспектором роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 УПП в м. Києві ДПП лейтенантом поліції Євграфовим А.О., ОСОБА_1 стверджував, що все що дружина ОСОБА_2 написала у своїй заяві не відповідає дійсності, ніяких дій стосовно неї він не робив, і не збирається робити, про що писав неодноразово у своїх поясненнях. Дружина на нього наговорює, щоб завдати йому морального і психологічного болю. При цьому просить це кваліфікувати, як домашнє насильство відносно нього.

Пояснення ОСОБА_2 з приводу подій, що мали місце 14.09.2023 року, в матеріалах справи відсутні.

Також, в матеріалах справи наявні копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та про закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в порушення положень ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 , не містить суті скоєного адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Зміст протоколу не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме: в яких конкретних діях ОСОБА_2 полягало вчинення «домашнього насильства в сім`ї психологічного характеру», не зазначено про настання саме фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому ОСОБА_1 .

Отже, в протоколі не зазначена суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не вказано якими саме діями ОСОБА_2 заподіяно шкоду психічному здоров`ю потерпілого, не зазначено, в чому саме полягало насильство психологічного характеру та в який спосіб було вчинено.

З огляду на викладене, обставини, описані у протоколі ВАБ 219708 від 19.09.2023 року, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено наслідки домашнього насильства, що полягають у завданні шкоди ОСОБА_1 внаслідок дій ОСОБА_2 .

Таким чином, наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в діях ОСОБА_2 не встановлена, а наявність побутового конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, хоча і містять посилання на застосування домашнього насильства психологічного характеру, проте в ньому не описані можливість настання чи настання тих наслідків, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановлювати, а тим більше вважати доведеними обставини, які не були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено наявність конфліктної ситуації між подружжям та існування спору з приводу виховання дитини та поділу майна, які повинні вирішуватися в передбаченому законом порядку.

Самі по собі пояснення потерпілого ОСОБА_1 не можуть бути прийняті судом в якості доказів, які б беззаперечно підтверджували винуватість особи в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_2 , відсутня інформація про те, чи могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, а також не зазначено, чи могла та чи була такими діями правопорушника завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого, тобто наслідки домашнього насильства, то доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а факт заподіяння шкоди його психологічному здоров`ю підтверджується консультативним висновком лікаря-психотерапевта ОСОБА_7 від 15.09.2023 року, відповідно до якого у психологічному стані ОСОБА_1 діагностовано ознаки гострої реакції на стрес, - не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки суть порушення, викладена у протоколі стосовно ОСОБА_2 , не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення.

При цьому у зазначеному консультативному висновку вказано, що гостра реакція на стрес виникла у ОСОБА_1 внаслідок систематичних непорозумінь з дружиною ОСОБА_2 , що не відповідає ознакам домашнього насильства, визначених ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , згідно з якою словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, - є психологічним насильством, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими, а викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення, є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук