П О С Т А Н О В А

28 березня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/404/23

Провадження №3/152/210/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області - Славінська Н. Л.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 07.05.1998 року,

- за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №188859 від 09.03.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме в тому, що, дослівно до протоколу: «09.03.23 р. о 14 год. гр. ОСОБА_1 жит. АДРЕСА_1 , за місцем проживання вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство в сім`ї, а саме ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, виганяв з дому».

Адміністративний матеріал надійшов до суду 27.03.2023 року та переданий на розгляд судді Славінській Н.Л. (а.с.9).

При підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, згідно з вимогами ст.278 КУпАП, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, приходжу до висновку, що справа підлягає поверненню органу, який направив її до суду, - для додаткового оформлення, , оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Так, п.2 ст.278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, в тому числі, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, суд зауважує, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

За змістом диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Судом встановлено, що у протоколі від 09.03.2023 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, оскільки з протоколу не вбачається, що вчинені ОСОБА_1 дії 09.03.2023 року призвели до наслідків, встановлених ст.173-2 КУпАП, зокрема, не зазначено, що могла бути або була заподіяна шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої особи.

Також, ПОГ СП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Дерев`ягою С.О. не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення домашнє насильство якого характеру фізичного, економічного чи психологічного вчинив ОСОБА_1 відносно потерпілої ОСОБА_2 .

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №188859 від 09.03.2023 року, вбачається, що в основу обвинувачення ОСОБА_1 покладено вчинення домашнього насильства щодо «співмешканки» ОСОБА_2 .

При цьому, суд зауважує, що нормами Сімейного кодексу України не передбачено такого поняття як «співмешканка», як і нормами КУпАП та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» такої ж особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Так, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а ч.4 цієї статті передбачає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому, ч.2 ст.3 та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

В даному випадку не можна не лише встановити, а навіть припустити, що мав на увазі ПОГ СП ОСОБА_3 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та формулюванні обвинувачення, зокрема, чи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою (п.5 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»); чи вони є колишнім подружжям (п.2 ч.2 ст.3 Закону); чи нареченими (п.3 ч.2 ст.3 Закону); чи особами, які мають спільну дитину (дітей) (п.6 ч.2 ст.3 Закону).

При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище обставин спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає.

Таким чином, при складанні протоколу від 09.03.2023 року порушено вимоги ст.256 КУпАП, оскільки не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, зокрема, суть адміністративного правопорушення, не зазначено наслідків у виді шкоди чи можливого заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_2 , не додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, або що вони є колишнім подружжям, чи нареченими, чи мають спільних дітей.

Вказані суперечності в ході судового розгляду матеріалів не можуть бути усунуті, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді, в тому числі, адміністративного арешту.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виявлені при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 недоліки унеможливлюють розгляд справи та прийняття за наслідками її розгляду законного та об`єктивного судового рішення.

Відтак, справа підлягає поверненню до Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення - зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення наслідків у виді шкоди чи можливого заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_2 , надання доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, або є колишнім подружжям, або є нареченими чи особами, що мають спільних дітей.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256, 278 КпАП України,

постановив:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КпАП України повернути до Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області - для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: