Єдиний унікальний номер 448/1457/22
Провадження № 3/448/63/23
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

30.01.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Керницькій Л.М., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шокало В.С., особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в режимі відеоконференції матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Кам?янське Дніпропетровської області; жителя АДРЕСА_1 , працюючого на посаді операційного директора ТОВ «АЛЛО»,

за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2022р. о 15год. 10хв. в пункті пропуску «Мостиська» під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України в Республіку Польща прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 07.07.2022р. на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України дана особа зізналась, що являється громадянином України.

Такими своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги статей 2 та 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, а саме вчинив спробу перетинання державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,будучи у встановленому порядку повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак його інтереси в судовому засіданні представлено захисником.

Захисник адвокат Шокало В.С. в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний своєї вини не визнає, підтримав подані письмові пояснення. Вказав, що посадовою особою ДПСУ використано формальний підхід та зроблені формальні висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки останній, як підставу для перетинання державного кордону України пред`явив паспорт громадянина Держави Ізраїль, який є дійсним та матеріали справи не місять доказів того, що такий містить недостовірні відомості про особу. Покликався на те, що представники прикордонної служби, складаючи відносно його підзахисного протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП, намагаються притягнути останнього до відповідальності за наявність подвійного громадянства, хоча така відповідальність діючим законодавством не передбачена. Ствердив, що ОСОБА_1 , пред`являючи як підставу для перетинання кордону паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон, не намагався таким чином ухилитись від мобілізації, так як має усі документи, що надають йому право для перетинання кордону під час мобілізації, зокрема був заброньований за підприємством.

Допитана в судовому засіданні працівник прикордонної служби особа, котра склала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 інспектор прикордонної служби 1-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) пояснила, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП. Вказала, що у вищевказаний день і час до неї в кабінет привели громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що при перевірці у нього документу для виїзду за кордон спрацювала база даних та вибив відповідний індекс для проведення додаткової перевірки. Зазначила, що ОСОБА_1 є громадянином України та здійснюючи перетин державного кордону має перетинати кордон саме по паспорту громадянина України, а у даній ситуації, здійснюючи перетинання кордону по паспорту громадянина Ізраїлю, такий вчинив спробу перетинання кордону України без відповідних документів. Ствердила, що їй не відомі обставини перетинання останнім державного кордону України 17.10.2022р. та 28.10.2022р., оскільки такий перетинав кордон у пункті пропуску «Шегині», а не в пункті пропуску «Мостиська». Вказала, що у рапорті інспектора прикордонної служби 3 категорії 2-ї групи паспортного контролю 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 від 03.12.2022р. міститься описка, зокрема зазначено, що 27.10.2022р. на «в?їзд в Україну» слідував громадянин ОСОБА_6 , замість вірного на «виїзд з України», вказана описка усунута її рапортом від 03.12.2022р.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що ОСОБА_1 27.10.2022 року пред`явив для перетинання державного кордону України паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 07.07.2022р. на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вчинив спробу перетинання державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

ОСОБА_1 є громадянином України, що стверджується матеріалами справи.

Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон №2235-III) громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави.

Статтею 2 Закону №2235-III передбачено принципи законодавства України про громадянство, зокрема єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Тобто, в даному випадку у разі наміру перетнути та перетинання державного кордону України громадянином України, яким є ОСОБА_1 , він повинен виконати обов`язки, передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII; статтями 2, 3 цього закону передбачено, що документом, який дає право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України (а не іншої держави) для виїзду за кордон; перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону; правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Отже, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст.2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави та факт перетинання громадянином України державного кордону України по паспортному документу громадянина іноземної держави, кваліфікується як спроба незаконного перетинання або здійснення незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами по справі, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення від 27.10.2022р. серії ЗхРУ №136181; рапортом інспектора прикордонної служби 1-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) ВПС ( ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_7 , яким уточнено обставини вчинення даного правопорушення та його кваліфікуючі ознаки від 03.12.2022р.; рапортом інспектора прикордонної служби 3-ї категорії 2-ї групи паспортного контролю 2-го відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_8 від 03.12.2022р.; копією паспорта громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон, виданого на ім?я ОСОБА_9 для виїзду за кордон; відомостями з бази даних щодо перетинання особою державного кордону України; іншими документами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом не беруться до уваги доводи сторони захисту про те, що наданий на паспортний контроль ОСОБА_1 паспорт громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон не є недійсним та не містить ознак підробки, оскільки такі пояснення не мають правового значення, так як в даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль документи, що дають право на виїзд з України саме громадянину України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). Водночас, у випадку виявлення у особи документа, що має ознаки підробки, таке могло б мати для даної особи наслідок кримінально-правового характеру, оскільки такі дії підлягають кваліфікації за статями Кримінального кодексу України.

Отже, доводи сторони захисту щодо заперечення наміру (спроби) здійснення ОСОБА_1 перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, суд розцінює, як обраний ними спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене під час перетинання державного кордону України. Вказані доводи сторони захисту спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 27.10.2022р. в пункті пропуску «Мостиська» та не довіряти яким у суду немає підстав.

Доводи сторони захисту про те, що 17.10.2022р. ОСОБА_1 в`їжджав на територію України по паспорту громадянина Держави Ізраїль та 28.10.2022р. виїхав по цьому ж паспорті суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді даної справи судом не здійснюється оцінка обставин перетинання ОСОБА_1 державного кордону у вищевказані дні, натомість діям останнього за вказаних обставин в подальшому може бути надана правова оцінка.

Що ж стосується зазначення представником прикордонної служби мети вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, а саме, що останній вчинив дане порушення з метою ухилення від призову за мобілізацією та можливістю перетинання кордону, то такі судом не беруться до уваги, оскільки не підтверджені жодними доказами, а є суб`єктивною оцінкою (думкою) особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення та спростовуються поданими стороною захисту документами про бронювання військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і ОСОБА_1 .

У частині ч.5 ст.38 КУпАП зазначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України.

В пункті 7 статті 247 КУпАП міститься імперативне правило, згідно із яким провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналіз положень ст.38 та п.7 ст.247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136181 від 27.10.2022 року - факт вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 був виявлений представниками Державної прикордонної служби України саме 27.10.2022р.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 18.11.2022р. матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП були повернуті для належного оформлення.

Повторно матеріали даної справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу суду (після проведення належного оформлення) із кваліфікацією його дій за ч.1 ст.204-1 КУпАП 05.12.2022р.

Дану справу призначено до розгляду у строки, передбачені ст.277 КУпАП, а саме на 06.12.2022 року, однак мало місце відкладення розгляду справи з передбаченої законом підстави, зокрема відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності та доказів належного її повідомлення про час і місце розгляду справи (відсутність даних про отримання особою судової повістки про виклик до суду у справі про адміністративне правопорушення). В подальшому розгляд справи відкладався з передбачених законом підстав, зокрема у зв`язку з заявленим захисником Раскіна М.Б. клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи; клопотанням про відкладення розгляду справи; у зв`язку з необхідністю виклику осіб в судове засідання для надання пояснень.

На час розгляду даної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в суді закінчились строки накладення адміністративного стягнення за порушення, що мало місце 27.10.2022.

Згідно з ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: - про накладення адміністративного стягнення; - про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; - про закриття справи.

Беручи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.1, 9, 23, 38, 40-1, 245, п.7 ст.247, ст.ст.251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови суду складено 02.02.2023р.

Суддя Ю.В. Кічак