Справа №: 486/426/22 Провадження № 3/486/13/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Волкової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Жук А.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Сорочана О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Костянтинівка, Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 089319 від 27.04.2022, 23 квітня 2022 року о 09 годині 00 хвилин в м. Южноукраїнську, проспект Соборності, будучи власником автомобіля «Scoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , передав керування громадяну ОСОБА_2 , який заходився в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 Г Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Сорочан В.О. підтримав клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На його думку, письмові докази, які приєднанні до матеріалів справи є недопустимими та неналежними. Вважає, що відеозаписи, які надані працівниками поліції як докази, та які переглядались судом в ході розгляду адміністративного матеріалу, не можуть бути враховані судом, оскільки суперечать вимогам закону. Посилався на статті 7, 268, 271 КУпАП. Крім того, захисник нарікав на те, що судом не було виконано його вимоги щодо надання йому копій відеозаписів, які переглядались судом в судовому засіданні, що позначилось на якості здійснюваного ним захисту. На його думку, в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, яка міститься в самій диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП - "а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів". Вважає, що сторона обвинувачення повинна довести факт передачі ОСОБА_1 автомобіля ОСОБА_3 , який на момент передачі, перебував в стані алкогольного сп`яніння. На його думку, наданні докази, якими підтверджують вину ОСОБА_1 та які пов`язані з діями ОСОБА_3 , є нікчемними доказами в силу ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обов`язок доказування вини покладається на обвинувачення. Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, зобов`язана довести, що ОСОБА_1 в момент передачі права керування ОСОБА_3 , 23.04.2022 о 09 годині 00 хвилин, було відомо, що той перебуває в стані алкогольного сп`яніння і він, незважаючи на це, передав ключі від автомобіля. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_3 в той день перебував в стані алкогольного сп`яніння. Звернув увагу на те, що ОСОБА_3 навіть не допитувався, немає будь-яких його пояснень.

Просив суд звернути увагу на час вчинення провопорушення, який зазначений у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та порівняти його з часом, який вказаний у протоколі притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а після цього надати постанові, якою накладено на ОСОБА_1 штраф, доказове значення.

Звернув увагу суду на пояснення ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні про те, що він раніше нодноразово бачив як ОСОБА_3 керував автомобілем Жигулі, а тому вирішив що останній має право керування категорії "В". При цьому ОСОБА_1 визнав свою вину щодо того, що не перевірив посвідчення водія ОСОБА_3 та передав йому свій автомобіль у користування, за що сплатив штраф. Зазначив, що постанова, якою було накладено на ОСОБА_1 штраф, не є і не може бути преюдиційною, оскільки винесена працівником поліції, а не судом, тому як доказ використовуватись не може.

Пояснив, що обставини, які повідомленні в заяві ОСОБА_1 на ім`я начальника відділення поліції, в якій він просить повернути йому авто, збігаються з поясненнями ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні. Звернув увагу, що саме під час подання цієї заяви на ОСОБА_1 було складно протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та здійснено основну частину відеозапису, який був продемонстрований стороні захисту в судовому засіданні.

Додав, що відеозаписи, які містяться в матеріалах справ, не можуть бути враховані судом, оскільки суперечать вимогам закону. При цьому він як захисник в судовому засіданні звертався із клопотаннями про ознайомлення з відеозаписом, проте копії записів йому не були надані, а зміст оптичного диску до початку розгляду справи продемонстрований не був, що позбавило його можливості належним чином підготуватись до судового засідання. Вважає, що використання цих записів як доказів є протизаконним та грубим порушеннм статтей 7, 268, 271 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 визнав факт того, що передав керування транспортним засобом ОСОБА_3 , але категорично заперечував, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що ОСОБА_3 на момент скаладання протоколу про адміністративне правопорушення, був майбутнім зятем його співмешканки, чия донька була вагітною. У зв`язку з цим він дав автомобіль ОСОБА_3 для відвідування лікарні. Пояснив, що 23 квітня 2022 року це була субота перед Великоднем і він зранку вжив пляшку горілки. Стверджував, що був переконаний в тому, що ОСОБА_3 має посвідчення водія, адже раніше бачив, що той керував автомобілем. Він передав ключі ОСОБА_3 зранку і на той момент останній був тверезий.

Під час розгляду справи пояснював, що він вперше зустрівся з поліцейськими наступного дня, 27.04.2023, коли прийшов до поліції із заявою про повернення йому автомобіля. Перед цим він звернувся до адвоката, який склав йому відповідну заяву про повернення зі штрафмайданчика автомобіля, вилученого працівниками поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 керував ним в стані алкогольного сп`яніння. Але під час цієї зустрічі з працівниками поліції на нього наклали стягнення постановою за ч. 2 ст. 126 КУпАП за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Через день він оплатив штраф у розмірі 3 400 грн. Вважає, що він поніс стягнення правомірно. Додав, що його автомобіль більше місяця перебував на штрафмайданчику. Підтримав клопотання про закриття справи, яка розглядається, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

????Під час розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, змінював свої покази в частині зустрічі з поліцейськими, та стану сп`яніння ОСОБА_3 . Разом з тим, після перегляду відеозапису пригадав, що ходив в поліції того дня ввечері, після того, як його автомобіль було поміщено на штрафмайданчик. У відділі поліції він віддав технічний паспорт на авто.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 чт. 130 КУпАП, визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

В судовому засіданні судом переглядались 7 відеозаписів:

1) ;

2) ;

3) ;

4) ;

5) ;

6) ;

7) .

Так, під час розгляду справи в суді встановлено, що ОСОБА_1 , не заперечував факт передачі керування транспортним засобом ОСОБА_3 , як зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 434843 від 27.04.2022.

Дана постанова ніким не оскаржувалась, ні ОСОБА_1 , ні його захисником, який на той момент вже надавав правову допомогу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Спростовуються доводи захисника, що працівниками поліції порушено право на захист ОСОБА_1 переглянутими у судовому засіданні відеозаписами.

Тому, суд доходить висновку, що працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень.

Суд погоджується з доводами захисника Сорочана О.В., що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, не є безперервним, оскільки розбитий на декілька окремих файлів.

Разом з тим, такі недоліки за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчать про неможливість суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Як на підставу для закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП сторона захисту покликається на процесуальні порушення, допущені при оформленні матеріалів справи про адміністративні правопорушення, та на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суд спростовує ці доводи сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП та доводи з приводу процесуальних порушень, допущених при оформленні адміністративних матеріалів.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності з п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджених Наказом МВСУ № 1376 від 06.11.2015 року, вимагається викладення у протоколі суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Посилання захисника на те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення як порушення його прав на захист, є необгрунтованими.

Не вручення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності копії протоколу про адміністративне правопорушення не порушує її право на захист та процедуру оформлення матеріалу про адміністративне правопорушення, оскільки особа, без жодних перешкод має можливість в подальшому ознайомитися з вказаним протоколом і захистити свої права під час судового розгляду, а Інструкцією не передбачено, що поліцейський зобов`язаний вручити особі протокол, якщо вона відмовляється його отримувати.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника Сорочана О.В., поданого в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП, слід відмовити.

Суд зауважує, що свідоме, безвідповідальне нехтування ОСОБА_1 ПДР України могло заподіяти інші, більш тяжкі наслідки, а протизаконні дії ОСОБА_3 могли спричинити загибель людей, які рухалися як в зустрічному транспортному засобі, так і по тротуару, не усвідомлюючи, що інші учасники дорожнього руху можуть вчинити правопорушення, яке може мати наслідком позбавлення їх життя.

Крім того, посилання захисника Сорочана О.В. та ОСОБА_1 , що останній передав ключі від автомобіля громадянину ОСОБА_3 , який був тверезий, є сумнівним. Як пояснив сам ОСОБА_1 та що підвтерджується відеозаписами, він вжив пляшку горілки того дня зранку. Таким чином, його стан після вживання алкогольного напою не був таким, в якому можна адекватно визначити чи був ОСОБА_3 тверезий. Суд припускається думки, що ОСОБА_1 міг вживати алкогольні напої разом з ОСОБА_3 . При цьому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 як власник автомобіля мав би передбачити, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем у нетеверезому стані, може завдати серйозної шкоди, за яку він як власник понесе відповідальність.

До того ж стороною захисту не заявлялись клопотання про допит свідків.

Наведене не може залишитися поза увагою суду, а оцінка таких дій ОСОБА_1 розцінена судом як безвідповідальне нехтування особою своїми обов`язками, встановленими законом, і такі свідомі, умисні дії ОСОБА_1 повинні бути піддані справедливому стягненню, встановленому законом.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше права.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст .6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушенння, передбаченого, ч. 1 ст.130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного, інші доводи сторони захисту судом не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст.130 КУпАП, не впливають.

Суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд вважає за доцільне вжити заходи реагування на порушення, встановлені під час розгляду справи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що інспектор поліції Лапало С.О. під час оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , не реагував на нецензурні висловлювання останнього.

При цьому під час ведення відеозапису особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 відповідав на телефонні дзвінки, вирішував особисті питання. На цих записах зафіксовані дії працівника поліції, які можуть розцінюватись як корупційна складова, яка не пов`язана з відповідною справою.

На підставі наведеного, вказані обставини, встановлені судом, які не впливають на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, але які є необхідними для вжиття відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог законодавства, усунення подібних порушень в майбутньому, а також притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності, слід довести до відома керівника Вознесенського РУП ГУ НП у Миколаївській області.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, що працює, неодружений (розлучений), неповнолітніх дітей на утриманні не має; ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер вчинених ним правопорушень; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка доведена повністю, тому доходить до переконання, що ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

На підставі викладеного та керуючись статтями 27, 130, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката Сорочана Володимира Олександровича, поданого в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП - відмовити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Обставини викладені в даній постанові, які не впливають на висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але які є необхідними для вжиття відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог законодавства, усунення подібних порушень в майбутньому, а також притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності довести до відома керівника Вознесенського РУП ГУ НП у Миколаївській області.

Копію постанови направити для відома та виконання керівнику Вознесенського РУП ГУ НП у Миколаївській області.

Про виконання даної постанови повідомити Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у передбачений законом строк.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційного скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено та підписано 25 квітня 2023 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена ВОЛКОВА