Єдиний унікальний номер судової справи 473/3581/22
Номер провадження 33/812/390/23 Головуючий у місцевому суді: Миронова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Якименка Олексія Олексійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №090770, який надійшов на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області та був складений 21 вересня 2022 року, встановлено, що 21 вересня 2022 року о 17 год. 55 хв., зазначено місце вчинення правопорушення, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Вказаним водій порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496 грн. 20 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, 26 липня 2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Якименко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, посилаючись на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справі в суді першої інстанції та копію оскаржуваної постанови не отримував. Копію судового рішення отримано адвокатом лише 18 липня 2023 року, що підтверджується конвертом та довідкою Укрпошти щодо відстеження відправлення.

У судове засідання апеляційного суду від 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник Якименко О.О. не з`явилися. Від захисника Якименка О.О. надійшла на адресу апеляційного суду заява про розгляд справи у його відсутність, а також у відсутність ОСОБА_1 .

Оскільки особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, то апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на постанову міськрайонного суду, наявність заяви про розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що є підстави для розгляду даної справи за відсутності захисника адвоката Якименка О.О. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілою стороною протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене ч.2 ст.294 КУпАП, надає особі, яка бажає оскаржити судове рішення, достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

При цьому, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» п.27, та «Трух проти України»).

20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява №32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6,7 рішення), та вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

Так, за матеріалами даного провадження встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції призначався двічі: на 16 грудня 2022 року та 22 грудня 2022 року. Повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 надсилалися у вигляді SMS-повідомлень на номер телефону, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні від 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 участі не приймав.

У змісті постанови суд послався на те, що ОСОБА_1 до суду не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Супровідним листом від 29 грудня 2022 року копію постанови було направлено на адресу ОСОБА_1 , вказану ним працівникам поліції та зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення. Конверт з поштовим відправленням повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.

03 січня 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу суду першої інстанції заяву, в якій зазначав, що з офіційного сайту «Судова влада» 03 січня 2023 року йому стало відомо, що Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Також, в заяві вказано, що ОСОБА_1 проживає на території іншої області, з`явитись до суду не має можливості та просить направити копію постанови на адресу, зазначену ним у заяві.

Тобто зі змісту вказаної заяви, яка надійшла до суду 11 січня 2023 року, вбачається, що станом на 03 січня 2023 року ОСОБА_1 було достеменно відомо про винесення судом першої інстанції постанови, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Як вище зазначалось, з рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) зазначено, що «від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, стороною захисту не надано жодних доказів, що протягом вказаного тривалого строку (більше 7 місяців), з дня коли ОСОБА_1 стало відомо про винесення судом оскаржуваної постанови про визнання останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати право на оскарження вищевказаної постанови як особисто, так і скористатись послугами адвоката.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з тим, протягом тривалого часу, який значно перевищує 10-ти денний строк на оскарження, ОСОБА_1 , не скористався своїм правом, не діяв розсудливо та починаючи з 03 січня 2023 року не цікавився справою або наслідками прийнятого суддею судового рішення, подавши на нього апеляційну скаргу через захисника з порушенням процесуального 10-ти денного строку, та не навівши жодних поважних причин. При цьому, за правовою допомогою ОСОБА_1 звернувся у червні 2023 року (договір про надання правової допомоги від 19 червня 2023 року), а апеляційну скаргу направлено поштою лише 26 липня 2023 року.

Зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, та враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення ОСОБА_1 до суду в межах встановленого КУпАП строку.

Крім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п.40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

Доводи щодо дати отримання копії постанови суду як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі.

За наведених обставин справи та враховуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови суду, апеляційний суд приходить до висновку, що заявником пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причини, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За такого, апеляційний суд вважає, що оскільки строк на апеляційне оскарження постанови міськрайонного суду пропущений без поважних причин, то поновленню не підлягає.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вирішує інші клопотання у справі та не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.

Отже, відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Якименку Олексію Олексійовичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова