Справа № 450/3775/23 Провадження № 3/450/2019/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899609 від 31.07.2023 року, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 06.07.2023 року близько 22:40 год, в АДРЕСА_2 в телефонному режимі виражався до дружини ОСОБА_2 нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

18.10.2023 року на адресу суду ОСОБА_1 подано письмові пояснення, у яких вказує, що із складеними щодо нього адміністративними матеріалами він не погоджується, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказане мотивує тим, що з аналізу диспозиції ст. 173-2 КУпАП, вбачається, що об`єктивна сторона правопорушення, вчинення якого інкримінується, характеризується діянням та відповідними наслідками, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.Разом з тим, наведеним вимогам до змісту протокол про адміністративне правопорушення не відповідає. Окрім того, органом, уповноваженим складати протокол не встановлено такої ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як наслідки. З огляду на викладене, наявними у справі доказами не підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 173-2 КУпАП.

18.10.2023 року на адресу суду адвокатом Савчук Н. В. в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання, в якому вона просить визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказане мотивує тим, що 24 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Спільне життя у подружжя не склалося, щасливої та міцної сім`ї збудувати не змогли. Між ними було втрачено почуття любові, чоловік неодноразово вчиняв відносно дружини психологічне насильство, зокрема безпідставно «піднімав» на неї голос, принижував перед дітьми та сторонніми людьми, ображав нецензурною лайкою, тим самим завдавав їй моральних та психологічних страждань та травм. Під час однієї із сварок, що мала місце у грудні 2021 року дружиною було прийнято рішення про фактичне припинення із ним подружнього життя, у зв`язку з чим вона разом із дітьми переїхала проживати за місцем своєї реєстрації. Не дивлячись на те, що між подружжям фактично були припинені подружні відносини, втім чоловік не залишає дружину у спокої: постійно пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози, весь час переслідує її, ходить вслід за нею на роботу та з роботи (08.09.2023 року припильнувавши дружину ввечері, коли вона поверталася додому кривдник заподіяв їй тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим остання була госпіталізована до медичного закладу). З приводу даної події, то хочемо зазначити наступне, що близько 22.40 год. 06.07.2023 року ОСОБА_1 спочатку зателефонував на мобільний телефон їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в ході їх розмови потерпіла почула, що останній у грубій формі спілкувався із донькою, вживаючи нецензурні слова з вимогами повернути подаровані ним мобільні телефони, погрожуючи, що якщо діти не повернуть телефони, то їм буде «зле». При цьому, такі мобільні телефони були подаровані батьком, і діти не хотіли їх повертати, оскільки на постійній основі ними користуються, грають ігри тощо. Аби не травмувати психологічний стан дитини, з метою припинення вчинення насильства відносно неї, потерпіла забрала телефон з її рук та також почула в свою сторону погрози про фізичну розправу. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не вперше погрожує дружині фізичною розправою, знищенням її майна, з метою захисту життя свого та дітей, для прийняття відповідних заходів реагування щодо кривдника, дружина записала на диктофон їх телефонну розмову, яка міститься у матеріалах справи. Вказаний телефонний дзвінок не заперечує сам ОСОБА_1 . З розмови чітко вбачається погрози з боку кривдника в сторону дружину, розмова супроводжується нецензурними словами щодо неї, а також погрозами знищення її (фізична розправа), її майна, житла. Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_1 , потерпіла зазнала психологічного насильства, яке виразилось в словесних образах, погрозах, залякуванні, які викликали психологічні страждання та погіршення якості мого життя. Окрім того, що погрози з боку чоловіка потерпіла сприймає, як реальні, оскільки останній в період сімейного життя міг «підняти» на неї руку, штовхнути тощо. Більше того, після цієї події останній спричинив їй легкі тілесні ушкодження, а також ушкодження середньої тяжкості. На підставі наведеного, просить визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданнні потерпіла ОСОБА_2 вказала, що проживає із чоловіком окремо. По факту, який мав місце 06.07.2023 року зазначила, що ОСОБА_1 погрожував їй в телефонному режимі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Вказала, що також він висловлював їй погрози спалити машину. Додала, що нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 .

Дослідивши подані заяви, матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2 , суд приходить до такого висновку.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП надано: протокол про адміністративне правопорушення, реєстрацію ЄО, письмові пояснення ОСОБА_2 ОСОБА_5 та звукозапис телефонної розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , запис розмови ОСОБА_1 з дочкою.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи доказів.

Крім того, у матеріалах відсутні письмові пояснення свідків даної події, яка відбулась 06.07.2023 року близько 22:40 год. За адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим неможливо встановити факт вчинення ОСОБА_1 дій, які ставляється йому п ровину, а саме: «в телефонному режимі виражався до дружини ОСОБА_2 нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру».

Із долученого до матеріалів справи звукозапису, що прослуховувався суддею, неможливо встановити факт порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 і яке мало місце 06.07.2023 року, оскільки на такому не зафіксовано дату та час здійснення такого.

Норма статті 173-2 КУпАП, є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретні дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони спричиненні.

Відповідно до п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення, тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 899609 від 31.07.2023 року, в такому не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, а саме не зазначено, що наслідки передбачені ст. 173-2 КУпАП як обов`язкові, настали чи могли настати.

Належних та допустимих доказів, які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП органом, уповноваженим на складання протоколу, не надано.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, проаналізувавши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вирішуючи справу в межах складеного протоколу у відповідності до положень ст.ст. 254, 279 КУпАП, вважаю, що обставини, які викладені в протоколі, не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

провадження у справі № 450/3775/23 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук