Справа № 156/448/23
Провадження № 3/156/222/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресоюта мешканця: АДРЕСА_1 , начальника Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

учасники справи:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпіла ОСОБА_2 ,

про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст.ст. 10, 63 Конституції України особам роз`яснено,

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 687267 від 21.04.2023 року, 21.04.2023 року о 10:15 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , замінивши врізний замок вхідних дверей до будинку, не дав змоги безперешкодно увійти до будинку своїй дружині ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру.

Констатовано, що такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

ІІ. Пояснення учасників справи

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що з дружиною спільно не проживають з 2018 року, оскільки остання проживає та працює у м.Києві. Коли приїжджає у смт.Іваничі, то проживає у своїх батьків. Їхні діти також проживають з матір"ю дружини. Дружину ОСОБА_2 він не бачив цілий рік. Будинок по АДРЕСА_1 належить його матері на праві власності, дійсно там зареєстровані його дружина ОСОБА_2 та їх діти.

Зазначив, що декілька років тому він замінив серцевину у верхньому замку, ключі від якої були у дітей в наявності. З того часу замки він не змінював. Оскільки напередодні він забув ключ від верхнього замка вхідних дверей будинку на роботі, то в той день зачинив двері на нижній замок. 21.04.2023 року ОСОБА_2 прийшла до нього на роботу, просила відвезти дитину до лікарня, однак він не міг відлучитися з роботи. Після чого вона пішла, про те, що вона іде у будинок провулок Сонячний вона йому не повідомляла. У цей день до нього на роботу приїхали праціівники поліції та склали протокол про адміністративне правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення про те, що вони з ОСОБА_1 перебувають у шлюбі. З 2018 року вона працює та фактично проживає у м. Києві, однак її місце проживання, місце проживання ОСОБА_1 та їхніх дітей зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час за цією адресою фактично проживає лише ОСОБА_1 . Спільні діти проживають у будинку матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_2 приїжджає в смт. Іваничі, то також фактично проживає у будинку своєї матері через складні стосунки з чоловіком. Разом з тим, їхні діти мають доступ до будинку у АДРЕСА_1 , оскільки мають ключі від вхідних дверей цього будинку. У неї ж ключів немає, оскільки зазначила, що відсутня така потреба, а у разі необхідності вона користується ключами дітей.

Після приїзду в смт. Іваничі, 21.04.2023 року вона пішла на роботу до ОСОБА_1 , просила відвезти дитину до лікаря, однак він відмовив. Після цього, дійсно, не повідомляючи свого чоловіка ОСОБА_1 , взявши ключ у дітей, попрямувала до будинку АДРЕСА_1 . На місці виявила, що вхідні двері були зачинені, ключ від верхнього замка, який у неї був двері не відчинив. Оскільки верхній замок дверей не відкрився, то вона подумала, що ОСОБА_1 замінив замки у дверях, після чого вона викликала працівників поліції.

По прибуттю працівники поліції зателефонували до ОСОБА_1 , який в цей час перебував на роботі, про що вони розмовляли вона не знає. Після чого працівники поліції поїхали до ОСОБА_1 на роботу. Вважає, що ОСОБА_1 такими своїми діями обмежив їй доступ до будинку, де знаходяться її речі та вчинив відносно неї домашнє насильство економічного характеру.

Допитаний в судовому засіданні старший інспектор СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП старший дейтенант поліції ОСОБА_3 повідомив, що 21.04.2023 року працівники поліції виїхали на виклик за адресою АДРЕСА_1 . Прибувши на місце, біля будинку, вони побачили ОСОБА_2 , вона була одна, без дітей. ОСОБА_2 показала ключ та повідомила їм, що не може відчинити вхідні двері та увійти до будинку. Через такі обставини, працівник поліції зробив висновок, що потерпіла не може потрапити до будинку у зв`язку із заміною врізного замка вхідних дверей. Після чого працівники поліції поїхали на роботу до ОСОБА_1 та склали протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ІІІ. Застосоване судом законодавство

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - передбачає адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як домашнє насильство.

Так, Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобіганнята протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом вказаного Закону визначення домашнього насильства має широкий елементний склад, який може проявлятися в різних комбінаціях дій і навіть бездіяльності.

Одним з проявів домашнього насильства є економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Основними ознаками економічного насильства є:

- контроль над фінансами іншої людини;

- обмеження доступу іншої людини до користування спільною власністю, маніпуляція правом власності як перевагою одного члена сім`ї над іншим;

- погрози жертві втратити кошти, власність чи особисті речі у разі непослуху;

- обмеження права іншої людини навчатися чи працювати;

- примушування до заняття проституцією, жебрацтвом, крадіжками;

- відбирання у жертви коштів чи документів;

- примушування передати право власності на рухоме та нерухоме майно жертви;

- приниження жертви та психологічний тиск через перевагу у матеріальній власності;

- маніпулювання думками та бажаннями жертви способом відбирання у неї матеріальних ресурсів та їжі.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

ІV. Висновок суду

Виходячи з аналізу зазначених норм законодавства у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу. У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 687267 від 21.04.2023 року, 21.04.2023 року о 10:15 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 замінивши врізний замок вхідних дверей до будинку не дав змоги безперешкодно увійти до будинку своїй дружині ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечується, що вони є чоловіком та дружиною, як встановлено судом з їхніх пояснень з 2018 року фактично спільно не проживають, ОСОБА_2 проживає та працює у м.Києві. Отже, в контексті ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вони є суб`єктами, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, тому відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Під час вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій ОСОБА_2 матеріали справи не містять та у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано. Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не заперечується, що місце проживання потерпілої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , отже вона має право на доступ та користування цим житлом.

В протоколі працівниками поліції в діях ОСОБА_1 визначено форму домашнього насильства економічне насильство. Як було вказано вище, домашнє насильство, зокрема, економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими навмисно спричиняється позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними іншому члену сім`ї. Відповідно до Стамбульської Конвенції, домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Зважаючи на тривалий режим окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особа, яка притягається до адміністративної відповідальності зареєстрований та проживає в сел. Іваничі, Володимирського району Волинської області; потерпіла працює та проживає в м. Києві, як ствердила в судовому засіданні по приїзду у смт.Іваничі проживає у своїх батьків, неповідомлення 21.04.2023 року під час розмови ОСОБА_1 про свій візит до будинку, та позиції самої потерпілої щодо відсутності у неї потреби мати ключі до будинку АДРЕСА_1 ,) у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 змінив врізний замок вхідних дверей з метою недопущення дружини до будинку. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 такий замок не змінювався декілька років, а 21.04.2023 року вхідні двері були зачинені ним на нижній замок. Окрім того матеріали справи не містять доказів і про те, що такі дії (у випадку їх підтвердження) ОСОБА_1 міг здійснити саме з метою позбавлення ОСОБА_2 доступу до житла, за рахунок чого намагався утвердитися над нею. Отже, матеріалами справи не підтверджено факту заміни ОСОБА_1 врізного замка вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 .

Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її усні пояснення, надані нею в судовому засіданні, відповідно до яких причиною того, що вона не змогла потрапити до будинку, вважала заміну ОСОБА_1 замка на вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого стверджує, що чоловік обмежив їй доступ до вказаного житла, не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки у вказаних поясненнях потерпіла виклала виключно своє бачення ситуації і вказані пояснення не містять достатньо фактів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 економічного насильства, лише свідчать про наявність між сторонами конфлікту, спричиненого поганими відносинами між подружжям.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 , як доказ вчинення її чоловіком ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є недостатніми для доведення його вини, оскільки такі пояснення не підтверджені іншими об`єктивними доказами, які б в сукупності доводили вину ОСОБА_1 .

Будь-які інші письмові докази які б могли підтвердити факт вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні. Таким чином, всі наведені вище докази не можна визнати належними та достатніми для доведення правопорушення.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, суддя дійшов висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 відомості про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не підтверджуються належними та допустимими доказами, отже і протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати достатнім доказом вини ОСОБА_1 у розумінні ст. 251 КУпАП.

Відтак, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає до закриття у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

V. Судові витрати

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору з правопорушника.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 245, 247, 251, 252, 279, 280 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та потерпілою особою протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Суддя М. О. Федечко