Справа №583/996/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 33/816/426/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Авраменко Д. А., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/996/23 за апеляційною скаргою захисника СОБИНИ П. М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Собини П. М.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат СОБИНА П. М. просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження в справі закрити, оскільки розгляд справи здійснений у відсутність ОСОБА_2 та його захисника, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, який до ОСОБА_2 не має ніякого відношення, працівники поліції створили ситуацію, при якій ОСОБА_2 був вимушений відмовитися від проходження огляду, докази є недопустимими.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн без позбавлення права керування т/з. Стягнуто з ОСОБА_2 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 04.03.2023 о 02:20 в м. Охтирка пров. Менделеєва, 9 керував автомобілем марки VOLKSWAGEN TOURAN, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи захисника Собини П. М., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження в справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому повістка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення разом із додатками надійшов до суду першої інстанції 10.03.2023, а судовий розгляд вперше був призначений на 21.03.2023, але цього дня захисник Собини П. М. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій судовій справі. Наступне судове засідання було призначено на 11.04.2023.

Суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_2 та його захисник Собина П. М. не з`явилися у судове засідання, про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, будь-яких заяв від них не надійшло, у зв`язку з чим порахувала за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутність.

Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову у справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП, виходячи із основних (загальних) засад судочинства, закріплених в Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах, в тому числі і з принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , так як розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення його та захисника про час і місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через істотне порушення його особистих прав і законних інтересів, оскільки роздруківка із текстом про направлення судової повістки на електронну пошту захисника без даних про її отримання не є підтвердженням повідомлення належним чином як захисника, так і самого ОСОБА_2 , а тому не відповідає положенням ст. 277-2 КУпАП. При цьому суд першої інстанції не був обмежений процесуальними строками накладення стягнення (ст. 38 КУпАП).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи установлено, що ОСОБА_2 04.03.2023 о 02:20 в м. Охтирка пров. Менделеєва, 9 керував автомобілем марки VOLKSWAGEN TOURAN, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, що крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 316388 від 04.03.2023, об`єктивно підтверджується відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, згідно яких останніми зупинений т/з під керуванням ОСОБА_2 , якому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявними у нього відповідними ознаками на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу чи в закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», згідно якого у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Про наявність у працівника поліції обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_2 підлягав огляду на стан сп`яніння, свідчили ознаки, що відповідають приписам п. 2-4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського.

Таким чином, ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що працівники поліції створили ситуацію, при якій ОСОБА_2 був вимушений відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки з наявних у матеріалах справи відеозаписів убачається, що ОСОБА_2 цілком свідомо відмовився виконувати п. 2.5 ПДР. Жодних доказів того, що працівники поліції або інші особи здійснювали який-небудь тиск/вплив на ОСОБА_2 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, чи створювали такі умови, які об`єктивно вплинули на рішення ОСОБА_2 , як і того, що він звертався з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій відповідних осіб матеріали справи не містять.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що відеофіксація не велася постійно, оскільки відеозаписи, які містяться в матеріалах справи, хоча дійсно і не є безперервними, але доповнюють один одного у відповідних проміжках часу, що загалом складає цілісну картину подій, починаючи від зупинки т/з і закінчуючи складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Відсутність безперервного відеозапису обставин події не свідчить про неможливість прийняття цих відеозаписів як доказів, не спростовує встановлені обставини та не впливає на правильність висновку судді суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР. Відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку чітко зафіксована на відеофайлах, наданих працівниками поліції та при їх огляді не викликає сумніву у достовірності, тому відеозаписи є належними та допустимими доказом. При цьому, вказаним вище порядком закріплено правило фіксації саме відмови водія від огляду на стан сп`яніння, а не будь-яких інших подій, що не мають відношення для встановлення складу конкретного правопорушення.

Деякі розбіжності у часі, зображених на відеозаписах з камер працівників поліції, зумовлені тільки налаштуваннями відповідних технічних засобів, оскільки зафіксовані на них події співпадають, при цьому часом вчинення правопорушення є 04.03.2023 02 год. 20 хв., що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини, вважає, що ОСОБА_2 як водій т/з порушив вимоги п. 2.5 ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому після скасування постанови судді суду першої інстанції останнього необхідно визнати винним у вчиненні цього правопорушення та накласти стягнення, установлене санкцією цієї норми закону у виді штрафу без позбавлення права керування т/з, оскільки він такого права немає, а також стягнути одночасно на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника СОБИНИ П. М. задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023 відносно ОСОБА_3 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов