Номер провадження 3/521/3802/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Морозова І.В, за участю секретаря Кузнецової А.А., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Карпової О.В., представника Одеської митниці Держмитслужби Евдокимова Д.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Одеської митниці Держмитслужби, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , директора ТОВ «ТЕХНОБУДМАКС» (, Україна, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 41, кв. 21, 65048), ІПН - НОМЕР_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А :

До Малиновського районного суду м. Одеси з Одеської митниці Державної митної служби України надійшов протокол № 4483/5000/21 від 23.10.2021 про порушення митних правил з відповідними матеріалами, у відношенні гр. ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

З протоколу про порушення митних правил вбачається, що 30.05.2020 до ВМО № 1 м/п «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби декларантом ТОВ «ТІМКА» ОСОБА_2 подано митну декларацію «ІМ40АА» №UA 500090/2020/004427 на товар «Портландцемент, для будівництва, сірого кольору, марки TS EN 197-1 CEM I 42.5 R:1429 мішків з пластикової тканини SLING BAG(56 паперових мешків по 25 кг в 1 SLIG BAG) по 1400кг у кожному, Виробник: KAVCIM CIMENTO SANAYI VE TIC. A.S. торговельна марка: KAVCIM CIMENTO», вартістю 83024.90 дол. США, що складає 2 422 660,51 грн. згідно курсу НБУ.

Разом із зазначеною митною декларацією до Одеської митниці Держмитслужби подано наступні документи: контракт від 18.05.20 № TH018/HA-2020, специфікація до контракту № 1 від 18.05.2020, інвойс від 18.05.20 № HRA023-а, коносамент №01 від 23.05.2020 тощо.

Відповідно до вищезазначеної митної декларації та товаросупровідних документів, поставка товарів здійснювалась відправником - «HATS DIS TIC ENDUSTRI URUNUNLERI SANAYI VE PAZARLAMA A.S.» (адреса: BEBEK MAHALLESI KUCUK BEBEK CADDESI NO 51/8 34342 BESIKTAS, ISTANBUL,TURKIYE), одержувач/покупець ТОВ «ТЕХНОБУДМАКС» (, 65048, Україна, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 41, кв. 21).

Вищевказаний товар було оформлено в Одеській митниці Держмитслужби у митному відношенні в заявленому режимі «ІМ40АА» за № UA500090/2020/004427 30.05.2020.

Статтею 320 МК України встановлено, що форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються на підставі результатів системи управління ризиками. Форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України, укладених відповідно до закону, після завершення митного оформлення, визначаються в порядку, встановленому МК України.

Пунктом 8 частини 1 статті 336 МК України встановлено, що однією з форм митного контролю є направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Так, з метою з`ясування питання про автентичність поданих митним органам України документів на зазначені товари було направлено запит від 17.08.2020 № 08-3/20-02-01/11/9797 до митних органів Туреччини.

29.06.2021 до Одеської митниці Держмитслужби листом Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Державної митної служби України від 25.06.2021 № 20/20-02-01/7.10/2000 надійшла відповідь митних органів Туреччини, відповідно до якої повідомлено, що за вказаною поставкою товар «портландцемент» слідував від фірми-відправника «KAVCIM CIMENTO SAN. VE TIC.A.S» (Bekdemir Mah. Yukan Bekdemir Sok. Kavcim No:53 Kavak/SAMSUN)

Так, за результатами опрацювання інформації наданої листом Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Державної митної служби встановлено, що відомості, зазначені у наданих до Одеської митниці Держмитслужби товаросупровідних документах та митній декларації, містяться неправдиві відомості стосовно продавця товару (а саме контракт від 18.05.20 № TH018/HA-2020, специфікація до контракту № 1 від 18.05.2020, інвойс від 18.05.20 № HRA023-а).

Відповідно ч. 6 до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 № 8 підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Таким чином, переміщення товарів через митний кордон України в адресу компанії ТОВ «ТЕХНОБУДМАКС» (, 65048, Україна, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 41, кв. 21) здійснено шляхом надання до митниці в якості підстави для переміщення товарів, документів які містять неправдиві дані стосовно продавця товару.

На підставі вищевказаних обставин, у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про ПМП № 4483/5000/21 за ч. 1 ст. 483 МК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Карпова О.В., надала до суду заперечення по суті складеного протоколу, відповідно до яких просила провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Представник митниці у судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винна у вчиненні адміністративних правопорушень, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому необхідно притягнути її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, та накласти стягнення відповідно до санкції статті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників процесу, суд не знаходить достатніх підстав для визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, за кваліфікуючими ознаками переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості щодо одержувача та покупця товарів, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Статтею 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним,- відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 483 МК України відповідальність наступає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду 03.06.2005 № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (зі змінами та доповненнями), підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

При цьому, посадова особа митниці при складанні протоколу порушення митних правил № 4483/50000/21 вказує про вчинення ОСОБА_1 «дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення документів (контракту, інвойсів), що містять неправдиві відомості щодо продавця товару».

Тобто, встановлюючи ознаки правопорушення в діях конкретної особи, посадова особа повинна визначити один із способів/ознак його вчинення, які передбачені диспозицією певної норми, що характеризують особливості інкримінованого правопорушення.

Однак, як вбачається з фабули протоколу про порушення митних правил № 4483/50000/21, посадова особа Одеської митниці при розкритті об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України, вказує, що переміщення товарів було здійснено на підставі документів, які містять неправдиві дані стосовно продавця товарів, що не відповідає диспозиції статті.

Крім того, як зазначено в протоколі про порушення митних правил, підставою для його складання стала відповідь митних органів Туреччини, відповідно до якої повідомлено, що за вказаною поставкою товар «портландцемент» слідував від фірми-відправника «KAVCIM CIMENTO SAN. VE TIC.A.S» (Bekdemir Mah. Yukan Bekdemir Sok. Kavcim No:53 Kavak/SAMSUN).

Вказана обставина, не знайшла свого підтвердження під розгляду протоколу виходячи з наступного.

Так, 18.05.2020 між ТОВ «ТЕХНОБУДМАКС» в особі директора ОСОБА_1 та компаніею «HATS DIS TIC ENDUSTRI URUNUNLERI SA NAYI VE PAZARLAMA A.S» укладено контракт № TH018/НА-2020 від 18.05.2020 року, відповідно до якого Продавець зобов?язується продавати, а Покупець регулярно покупати цемент, відповідно до положень та умов викладених в контракті.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Зазначений контракт підписано в установленому законом порядку, в письмову вигляді, з актуальними реквізитами, в ньому визначені права та обов`язки сторін, строк, ціна договору.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недiйснiсть прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Митницею під час складання протоколу не було надано будь-якого рішення суду про визнання вказаного контракту недійсним та відсутні будь-які посилання на недійсність зазначеного правочину на підставі прямо встановлених законом норм.

Отже, контракт № TH018/НА-2020 від 18.05.2020 на момент здійснення митного оформлення товарів був дійсним, правомочним та таким, що підлягав виконанню.

Крім того, факт існування компанії «HATS DIS TIC ENDUSTRI URUNUNLERI SA NAYI VE PAZARLAMA A.S» підтверджується документами, які сторона захисту надала суду разом із запереченнями.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б свідчили про неправдивість відомостей, зазначених у поданій до митного контролю та оформлення разом з митною декларацією «ІМ40АА» №UA 500090/2020/004427 товаросупровідних документах.

Все викладене виключає як саму подію протиправних дій, так й будь-які ознаки переміщення товарів з приховуванням від митного контролю, а відтак і на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, виходячи з аналізу норм статей 458 та 487 МК України, а також статей 2, 9, 10 КУпАП, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення.

Усі вказані елементи складу адміністративного правопорушення є неподільним цілим. Наявність цих елементів обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо, хоча б один з них відсутній, або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею глави 68 МК України, вказане діяння не є порушенням митних правил.

Митним органом не наведено та матеріали справи не відображають обставин, які характеризують інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення - місця, способу та інших особливостей його вчинення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що митним органом не надано жодних належних та допустимих доказів, які б містили фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, можливо було б стверджувати про подання митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо продавця товарів.

Такий висновок суду, узгоджується із сталою практикою Європейського суду з прав людини.

Україна 17 липня 1997 року ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основоположних свобод», а також Протоколи 1,2,4,7,11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Аналогічну правову позицію визначив Постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачити повною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані суб`єкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, мають бути аналогічними із практикою застосування таких процедур і в інших умовах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018р. у справі №914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Отже, суд, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи наведені норми та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України (тобто, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає, що вина особи у скоєні адміністративного правопорушення не доведена, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Суд, беручи до уваги наведені обставини та норми закону, приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 268, 460, 472, 527, 528, 529 МК України, ч.1 п.1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ірина МОРОЗОВА