Справа № 303/1864/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
01.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.
Відповідно до постанови, 15.02.2022, о 14 год 20 хв, на 7 км автодороги М-24 Мукачево-Лужанка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіри, тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння під час безперервної відеофіксації на бодікамеру №3881, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду єнеобґрунтованою та незаконною, - просить її скасувати. Посилається на те, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає, вважає, що поліцейськими не дотримано вимог ст. 266 КУпАП, оскільки вони не направили ОСОБА_1 на освідування до закладу охорони здоров`я. Доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у матеріалах справи немає. Звертає увагу на те, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння водій не повинен нести юридичну відповідальність, оскільки пунктом 2.5 ПДР передбачено, що водій повинен виконувати вимогу в цій частині працівника міліції, а не поліцейського. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був повідомлений про дату, час та місце судового засідання 01.05.2023, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ним апеляційна скарга. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , апеляційним судом береться до уваги те, що 04.01.2023 судове засідання було відкладене за клопотанням ОСОБА_1 (а. с. 41), і те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293752, 15.02.2022, о 14 год 20 хв, на 7 км автодороги М-24 Мукачево-Лужанка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіри, тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння під час безперервної відеофіксації на бодікамеру №3881, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 15.02.2022, останній підтверджує факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 2).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №594028 від 15.02.2022 підтверджується, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч 2. ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 20.01.2001 (а. с. 4).
У матеріалах справи міститься відеоматеріал, на якому відтворені події, що мали місце 15.02.2022 за участі ОСОБА_1 . Так, на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції, зупинивши транспортний засіб марки ««MERCEDES-BENZ» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, відтак запропонували йому пройти освідування у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився (а. с. 5).
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, апеляційний суд не вбачає. Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Троян М. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 не здобуто жодного доказу, який може свідчити про те, що ним оскаржувались дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться беззаперечні письмові докази, які підтверджують той факт, що водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у зв`язку з очевидними ознаками: неприродна блідість шкіри, тремтіння пальців рук, категорично відмовився від освідування, доводи апелянта про те, що доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у матеріалах справи немає є такими, що не заслуговують на увагу. Вказані у вищенаведених письмових доказах обставини зафіксовані, у тому числі на відеозаписі, який апеляційним судом був досліджений та перевірений і визнається належним та достовірним доказом у справі.
При оцінці доводів апелянта про те, що поліцейськими не дотримано вимог ст. 266 КУпАП, апеляційний суд констатує, що такі спрямовані виключно на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Так, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто відомостей про те, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП, приписи та вимоги Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок).
Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ у водія транспортного засобу виявляє ознаки стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що водій перебуває у такому стані, то працівник поліції має право вимагати у водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на цей стан сп`яніння
З протоколу та інших матеріалів справи вбачається, що поліцейські мали сумніви щодо тверезості водія ОСОБА_1 , тому обґрунтовано запропонували йому пройти огляд у медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився. Своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення, розписці про залишення транспортного засобу на зберігання ОСОБА_1 підтвердив, що зміст процесуальних документів йому відомий, жодних заперечень, скарг або зауважень не висловлював.
Доводи апелянта про те, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння водій не повинен нести юридичну відповідальність, оскільки пунктом 2.5 ПДР передбачено, що водій повинен виконувати вимогу в цій частині працівника міліції, а не поліцейського, апеляційний суд розцінює критично з огляду на таке.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`ягніння, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.
Апеляційним судом враховується і те, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, слід розцінювати критично, оскільки така позиція апелянта є своєрідним способом самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, від проведення огляду на стан сп`яніння у відповідності до закону відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставин, які б підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування із закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому, на переконання апеляційного суду, її необхідно залишити без зміни.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки місцевого суду і слугували би підставами для зміни або скасування судового рішення.
При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень процесуального чи матеріального закону, що можуть бути підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі підстав, допущено не було.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_2 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН