ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1837/23 Справа № 932/3170/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - Зінченка В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

У постанові суду зазначено, що 16.03.2023 року о 13-00 год. водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.5 ПДР України, знаходячись на вул. Д. Нечая, 17 у м. Дніпро, керував автомобілем «Mercedes Benz 180» н.з. НОМЕР_1 з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови). Від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудну камеру №469339, 475915, 474895, 469339, 475915, 474895, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року та просить закрити провадження у справі, а у разі, якщо суд не віднайде підстав для закриття справи ухвалити по справі нове рішення, яким застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, без позбавлення права керування транспортним засобом. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки, всупереч вимог ст.277-2 КУпАП його не було повідомлено про слухання справи, чим було позбавлено можливості надавати суду пояснення, подавати покази, заявляти клопотання.

Наголошує, що він щиро розкаюється у скоєному адміністративному правопорушенні та не збирався нікуди їхати, а лише переставив автомобіль у безпечне місце на відстань 3-4 метрів від попереднього місця паркування, щоб убезпечити проникнення сторонніх осіб до автомобіля. При цьому, він нікому не створював небезпеки, в момент коли він переставляв авто, поруч не було жодної людини, а тому він не міг завдати їм шкоди.

Водночас, вказує, що він є людиною з інвалідністю ІІ групи (не має правої руки), що підтверджується пенсійним посвідченням, як пенсіонер-інвалід отримує невелику пенсію у сумі 4 741,48 грн., якої не вистачає на нормальне життєзабезпечення, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_2 , яка також є пенсіонеркою та отримує невелику пенсію, а тому для мінімального забезпечення себе та матері він вимушений підробляти на належному йому автомобілі як таксист, розвозити людей по м. Дніпро, або перевозити невеликі вантажні замовлення для підприємців, які торгують на ринках. Таким чином, у разі позбавлення його права керування транспортними засобами він з матір`ю втратить єдине джерело для проживання, оскільки підробляти на життя в інший спосіб він не може із-за виробничої травми, так як не має руки.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також наявність у справі пом`якшуючих обставин, у вигляді щирого каяття, наявності інвалідності, перебування на утриманні непрацездатної матері, апелянт вважає, що відносно нього апеляційним судом можливо застосувати положення ч.1 ст.69 Кримінального кодексу України (далі-КК) та накласти на нього більш м`яке адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами, що не суперечитиме практиці ЄСПЛ та узгоджуватиметься з практикою Конституційного Суду України, викладеною у рішенні №15-рп/2004 від 02.04.2004 року, а також практикою Верховного Суду викладеною у постанові від 17.11.2020 року (справа №686/3244)/20).

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Зінченко В.Д. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_1 положення ст.69 КК України та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, без позбавлення права керування транспортним засобом.

Додатково суду ОСОБА_1 пояснив, що свою провину визнає повністю та не заперечував, що в той день вдома разом з товаришем випивали спирті напої. Потім він побачив, як діти били палками по його автомобілю та він вирішив його переставити на інше місце. На вулиці він впав, бо було слизько, та сусіди викликали швидку і поліцію. Коли він переставив свій автомобіль, до нього під`їхали патрульні поліцейські та коли поліцейські запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він відмовився, бо розумів, що він і так перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Він є інвалідом 2 групи, має маленьку пенсію, проживає разом з матір`ю-пенсіонеркою, а тому вимушений підробляти таксистом. Отже просить не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, не оспорюються в апеляційній скарзі апелянтом, а тому відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційним судом не перевіряються.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненні адміністративного правопорушення, має інвалідність, а також матір похилого віку, яка перебуває на його утриманні і які останній просив визнати підставами для застосування відносно нього положень ч.1 ст.69 КК України при визначенні судом адміністративного стягнення є неспроможними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною першою статті 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Санкція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, вказана норма визначає єдиний та безальтернативний вид стягнення і в даному випадку загальні правила накладення адміністративного стягнення, визначені ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом.

Разом з цим, законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено законом.

При цьому, норми КУпАП не передбачають і порядку застосування положень ст.69 КК України при накладенні на особу адміністративного стягнення, якою визначено призначення більш м`якого покарання.

За таких обставин доводи апелянта про можливість призначення йому більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на чинному законодавстві України про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення місцевим судом вимог ст.268 КУпАП, у зв`язку із розглядом справи за його відсутності, апеляційний суд зазначає, що його права, передбачені ст.268 КУпАП, були відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО