ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/946/23 Справа № 216/1673/23 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м.Кривий Ріг

08.05.2023р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційног о суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Залізняк Р.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2023р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800грн. за участю особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2023р., ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800грн.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою, подав апеляційну скаргу в якій:

- вказує, що при розгляді провадження у справі про адміністративне правопорушення судом було порушено правило відводу, а саме подана ним заява про відвід судді, яка було призначена до розгляду на 10.04.202023р., та після цього справа до розгляду не призначалася, але в той же день - 10.04.2023р. справа про адміністративне правопорушення була розглянута по суті у порушення, на його думку, правил відводу судді, що є підставою для її скасування;

- наголошує, що підставою для відводу судді стало те, що суддею доповідачем у справі про адміністративне правопорушення вжито заходів для самостійного витребування доказів, а саме відеозапису події, що суперечить вимогам п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, рішенню ЄСПЛ «Карелін проти Росії» та «Малофєєв проти Росії»;

- зазначає, що юридичних доказів того, що ним було вчинено однорідне правопорушення протягом року, та він був обізнаний про нього, а саме про перший випадок, тож міг оскаржити постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, не надано;

- наголошує. що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б вказували на наявність у нього умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП;

- зазначає, що посилання суду на те, що він був зупинений за порушення швидкісного режиму не відповідає дійсності, та він був зупинений безпідставно, відсутність причини зупинки тягне неприємні наслідки для звинувачення, про що наголошено у постанові ВС № 686/11314/17 від 15.03. 2019р.

- зазначає, що рапорти працівників поліції не є доказами у справі, що узгоджується з правовою позицією ВС викладеному у справі № 489/4827/16, та позиціями судів апеляційної інстанції, а саме Чернівецького апеляційного суду у справі ЄУН № 718/1824/22, Івано-Франківського апеляційного суду у справі ЄУН 344/8791/22, у яких наголошено, що підстава зупинки транспортного засобу, яка не відповідає ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», не дає права працівникам поліції на зупинку транспортного засобу;

- зазначає, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності, що також узгоджується із ст. 6 ЄКПЛ, та рішенням ЄСПЛ у справі «Барбера, Месере і Хабардо проти Іспанії»;

- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП;

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яки підтримав подану апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме у тому, що він 06.08.2023р. о 13:13год. по вул. Старовокзальній у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу керував транспортним засобом «Dodge Dart», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, а саме не отримував водійське посвідчення. Порушення вчинено повторно протягом року. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.1 а) ПДР України. За даним фактом 06.03.2023р. уповноваженою посадовою особою полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління ПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №422660, за ознаками ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП суд першої інстанції поклав:

- протокол про адміністративне правопорушення, який складено правомочною посадовою особою, у встановленому законом порядку;

- постанову від 20.12.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- довідку адмінпрактики, якою підтверджується, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами;

- відеозапис, який наявний у матеріалах справи, на якому зафіксовано як 06.03.2023р., о 13:13год., по вул. Старовокзальній у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Dodge Dart», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за порушення швидкісного режиму та під час спілкування з ним виявилось, що він не має посвідчення на право керування транспортними засобами. При цьому, на даному відеозаписі ОСОБА_1 пояснює, що обізнаний про заборону керування транспортними засобом без посвідчення водія відповідної категорії та на даний час його не має.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення забезпечив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що посвідчення водія на право керування транспортним засобом він не має, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 20.12.2022р. за керування транспортним засобом, не маючи водійського посвідчення, сплатив штраф у сумі 3400грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції, перевіривши дослідивши відеозапис, який міститься у справі про адміністративне правопорушення встановив наступне.

На відеофайлах, які мають назву clip_0, clip_1, clip_2 зафіксовано, як у часовому відрізку 13:15:18год. до автомобіля за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , підходить працівник поліції та повідомляє, звертаючись до водія, що ОСОБА_1 вже притягали до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без наявності водійського посвідчення.

Вказане вище ствердження працівника поліції ОСОБА_1 не заперечує та погоджується з ним.

Працівник поліції наголошує, що вона особисто раніше складала постанову щодо ОСОБА_1 за керування транспортним засобом без водійського посвідчення, яке йому не видавалося, та питає ОСОБА_1 , чому він не зробив посвідчення водія, на що ОСОБА_1 відповідає, що ще не отримав такого посвідчення, оскільки є проблеми із автошколою, та процес видачі посвідчення затягується.

Також працівник поліції повідомляє, що за встановлене порушення щодо ОСОБА_1 буде складено протокол за повторне, протягом року керування транспортним засобом без посвідчення водія, а також постанова за перевищення швидкісного режиму (час 13:18:35 - 13:18:50).

Після чого працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, 63 Конституції України, на питання чи зрозумілі ОСОБА_1 його права, він повідомляє, що зрозумілі ( час 13:19:05 - 13:19:40).

Після чого працівник поліції складає протокол, та о 13:36:35 оголошує його ОСОБА_1 та о 13:40:40год. працівниця поліції вручає ОСОБА_1 постанову про перевищення швидкісного режиму, зафіксована швидкість складає 94км/год., що і стало підставою для зупинки транспортного засобу.

Працівник поліції також роз`яснює, що постанова за перевищення швидкісного режиму може бути оскаржена.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції встановив, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлені фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення, належним чином досліджено та оцінено докази у справі, та зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що о при розгляді провадження у справі про адміністративне правопорушення судом було порушено правило відводу, а саме подана ним заява про відвід судді, яка було призначена до розгляду на 10.04.202023р., та після цього справа до розгляду не призначалася, але в той же день - 10.04.2023р. справа про адміністративне правопорушення була розглянута по суті у порушення, на його думку, правил відводу судді, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови, є неспроможними за таких підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, заяву про відвід судді доповідача у справі про адміністративне правопорушення будо розглянуто іншим суддею, та у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

(а.с. 21-22)

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що ОСОБА_1 у поданій заяві не наведено обставин, які б викликали сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді, а наведені в заяві доводи є непереконливими, оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеного у постанові у справі № 826/14033/17 від 03.07.2019р.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 03.04.2023р. ОСОБА_1 знайомився з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, та про дату, час та місце розгляду справи, яку було призначено на 10.04.2023р. повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 20), проте у призначений час досудового засідання не прибув, ані для розгляду особистої зави про відвід судді, ані для розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті.

Доводи апеляційної скарги, що підставою для відводу судді стало те, що суддею доповідачем у справі про адміністративне правопорушення вжито заходів для самостійного витребування доказів, а саме відеозапису події, що суперечить вимогам п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, рішенню ЄСПЛ «Карелін проти Росії» та «Малофєєв проти Росії» є неспроможними за таких підстав.

В мотивувальній частині свого рішення судом першої інстанції наведено обґрунтування рішення суду, про витребування відеодиску, який надано працівниками поліції.

В обґрунтування свого рішення суд вказав, що таке рішення суду є діями суду спрямованими на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень. Суд вважав, що вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів. Тому з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи судом було здійснено запит на отримання даного відеозапису.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку судом було дотримано принцип презумпції невинуватості, оскільки суд не є наперед каральним органом, а у рівних співвідношеннях, використовуючи надані повноваження, не тільки визнає особу винуватою та накладає стягнення, а й звільнює особу від відповідальності залежно від встановлених ним фактичних обставин справи. При цьому остаточне рішення суду складається на підставі повного та всебічного дослідження всіх доказів у справі.

Зазначений відеодиск міг містити докази невинуватості ОСОБА_1 , та у разі його невинуватості суд так само прийняв би їх для його виправдання.

Дослідження відеодиску, крім іншого, надало суду можливість переконатися у відсутності зловживання працівниками поліції, належному дотриманні ними своїх посадових обов`язків, та дотриманні прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суд не витребував доказів, які існували окремо від події адміністративного правопорушення (довідки, витяги, характеристики тощо). Відеозапис працівників поліції ведеться безперервно, та на цей відеозапис зроблене посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, він не зроблений спеціально на вимогу суду, а є невід`ємним елементом діяльності правоохоронних органів при виявленні адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що юридичних доказів того, що ним було вчинено однорідне правопорушення протягом року, та він був обізнаний про нього, а саме про перший випадок, тож міг оскаржити постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП не надано, не мають під собою підґрунтя, та спростовуються постановою від 20.12.2022р. за ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 3), вказана постанова досліджена судом першої інстанції, та не заперечувалася ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містить відомостей, які б вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є неспроможними, оскільки відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 сів за кермо з необережності.

При цьому слід звернути увагу, що саме процедура його навчання в автомобільні школі вказує на те, що він беззаперечно обізнаний, що керувати транспортним засобом дозволяється за умови отримання у встановленому законом порядку посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу на такий термін, як «презумпція знання закону», її положення були сформульовані в римському праві у виді двох загальновідомих юридичних конструкцій ignorantia juris, guod guisgue tenetur scire non excusat (незнання закону, знання якого передбачається, не є виправданням для особи, яка порушила закон) і nemo ignorantia juris recusare potest (ніхто не може виправдовуватися незнанням закону). На підставі цієї конструкції у сучасному праві суть презумпції знання закону полягає у наступному: кожна особа вважається такою, що знає закони, які діють на території країни, громадянином якої вона є, або на території, на якій вона постійно проживає. У чинному законодавстві України її зміст частково випливає зі ст. 57 Конституції України, в якій зазначається, що «кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Крім того, презумпція знання закону знаходить своє закріплення і в ст. 68 Конституції України, відповідно до якої «кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що посилання суду на те, що він був зупинений за порушення швидкісного режиму, що не відповідає дійсності, та він був зупинений безпідставно, відсутність причини зупинки тягне неприємні наслідки для звинувачення, про що наголошено у постанові ВС № 686/11314/17 від 15.03. 2019р., не мають під собою підґрунтя та спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 вручено постанову про перевищення швидкісного режиму, зафіксована швидкість складає 94км/год., що і стало підставою для зупинки транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що рапорти працівників поліції не є доказами у справі, що узгоджується з правовою позицією ВС викладеному у справі № 489/4827/16, та позиціями судів апеляційної інстанції, а саме Чернівецького апеляційного суду у справі ЄУН № 718/1824/22, Івано-Франківського апеляційного суду у справі ЄУН 344/8791/22, у яких наголошено, що підстава зупинки транспортного засобу, яка не відповідає ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», не дає права працівникам поліції на зупинку транспортного засобу, є також неспроможними, оскільки рапорт працівника поліції не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_1 , а складає сукупність доказів разом з іншими доказами у справі, які досліджені та оцінені судом у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності, що також узгоджується із ст. 6 ЄКПЛ, та рішенням ЄСПЛ у справі «Барбера, Месере і Хабардо проти Іспанії» є також безпідставними та спростовуються обґрунтуванням, яке наведене судом апеляційної інстанції вище.

Таким чином доводи апеляційної скарги, про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2023р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800грн. - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2023р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 40 800грн. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя