Справа № 146/1082/23
Провадження № 33/801/813/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач: Мішеніна С. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Вінниця

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В.,

при секретарі: Балдинюк І.Р.

за участю:

захисника: Зубаня О.О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.08.2023 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , пенсіонера ,

до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП

в с т а н о в и в :

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.08.2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн (сто дев`ятнадцять гривень).

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) судового збору.

Згідно постанови суду 02 липня 2023 року біля 17:30 год. ОСОБА_2 , знаходячись в с. Кислицьке вул. Польова висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Постанова суду мотивована тим, що зібраними у справі доказами доведена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати, а провадження у справі за статтею 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_2 ознак дрібного хуліганства, відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона правопорушення за ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_2 заперечує, що вчиняв дії, які полягають у висловлюванні нецензурною лайкою, більше того він не вчиняв і інших дій, які б могли підпадати під кваліфікацію ст. 173 КУпАП, а саме не вчиняв дій, які б полягали у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Також ОСОБА_2 просить врахувати, що характеризується позитивно, пенсіонер за віком, ніколи до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, в той час як ОСОБА_3 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сімї.

Тому, з врахуванням вимог ст.245,251,252 КУпАП, ст. 62 Конституції України поза розумним сумнівом не доведена його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Зубаня О.О., які підтримали апеляційну скаргу, просили задоволити, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 421649 від 31.07.2023 року ОСОБА_2 02.07.2023 року біля 17-30 год, знаходячись в с.Кислицьке вул. Польова, висловлювася нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій, є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Диспозицією ст.173 КУпАП, яка ставиться у провину ОСОБА_2 передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Тобто, адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП настає тільки тоді, коли дії, перелічені у диспозиції статті, порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Найбільш розповсюджена форма дрібного хуліганства - нецензурна лайка у громадських місцях, непристойні висловлювання.

Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.

Громадське місце - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже, громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, при розгляді адміністративних та кримінальних справ про хуліганство необхідно встановити всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясувати чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, а також з`ясувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Так, особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (див. з цього питання постанову ВСУ від 04.10.2012 у справі N 5-7к12).

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені: дата і місце складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка його склала; відомості про особу порушника; місце, час учинення і суть дрібного хуліганства; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи, у т.ч. про матеріальну шкоду, якщо її було заподіяно ч. 1 ст. 256 КпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 421649 від 31.07.2023 року не вбачається суть дрібного хуліганства, інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки не розкрито суть правопорушення та не вказано мотивів його вчинення, адже хуліганські дії характеризуються, насамперед, своєю умисною формою, змістом тих мотивів, котрими керувався винний, обстановкою, в якій вони відбувалися, тривалістю, наслідками, не вказано прізвища, адреси свідків і потерпілих.

При прийнятті рішення суд першої інстанції врахував письмові пояснення наявні в матеріалах справи та зробив висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

З пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 убачається, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла сварка через небажання сина ОСОБА_3 , як вказав останній, спілкуватися з ОСОБА_1 , бувшим тестем ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_1 ОСОБА_5 , сестрою колишньої дружини ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_2 приїхав у с.Кислицьке.

Аналіз пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 свідчить про існування непорозумінь між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу спілкування з сином ОСОБА_3 .

Судом не взято до уваги, що мав місце конфлікт між особами, у яких склалися неприязні особисті стосунки, які мають місце протягом тривалого часу.

Докази, що було порушено громадський порядок і спокій інших громадян відсутні.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Крім того, як випливає з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року, дії, вчинені винним щодо, зокрема, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками не підлягають кваліфікації як хуліганські. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку.

Так, ККС ВС в постанові у справі № 127/30388/19 від 8 червня 2021 року висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо обвинувачений спричинив дії під час конфлікту, що виник з особистих спонукань та відбувся не в громадському місці, то в його діях відсутній склад хуліганства.

Дії обвинуваченого кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку та спокою громадян з мотивів явної неповаги до суспільства.

Апеляційний суд, провівши аналіз усіх доказів, наявних у матеріалах справи, надавши оцінку діям працівників поліції в аспекті дотримання процедури оформлення матеріалів справи, дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому дій, що в свою чергу виключає наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Згідно зі статтею 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_2 вчинив дрібне хуліганство.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2023 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задоволити.

Постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.08.2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Світлана МІШЕНІНА