ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6058/22 Головуючий в 1 інст. Піх Ю.Р.
Провадження № 33/807/399/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Комлєва А.І., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що водій ОСОБА_1 , 17.11.2022 о 23 год. 20 хв., рухаючись по вул. Автозаводська, буд. 50 у м. Запоріжжі, керував автомобілем «NISSAN NOTE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали справи не містять відеозапису з боді-камери працівників поліції, який би підтверджував факт здійснення керування ним автомобілем. Є тільки данні, що він був затриманий працівниками поліції на вилиці поза автомобілем, який при огляді був припаркований на стоянці без будь-яких порушень ПДР України.

Жодним із наданих відеозаписів не зафіксовано рух автомобіля НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції було перекручено його свідчення в частині причин неповідомлення поліції про особу, яка була за кермом автомобіля (про ОСОБА_2 ) В суді він вказав, що не повідомляв про ОСОБА_2 , оскільки відчував упередженість та незаконність дій поліцейських і тому не бажав щоб у особи, яка його підвозила були проблеми.

Судом проігноровано його доводи та не дано належної оцінки: відсутності доказів здійснення керування, відсутності доказів зупинки автомобіля, недотримання працівниками поліції вимог законодавства.

Судом проігноровано й свідчення працівника поліції ОСОБА_3 , який у судовому засідання вказав, що він потім повідомив працівників поліції проте, що за кермом автомобіля була інша особа.

Поліцейський Турків М.В. в суді вказав, що поліцейські не бачили, як він здійснював керування, паркування, або виходив з автомобіля.

Причину відмови від огляду апелянт пояснює ти, що під час події він не був водієм, а тому в нього були відсутні обов`язки, передбачені п. 2.5 ПДР України.

Поліцейські під час події не роз`яснили можливість проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Комлєва А.І., які просили скаргу задовольнити, оскільки ОСОБА_1 під час події не був водієм автомобіля, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №389910 (а.с.1) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 17.11.2022 о 23 год. 20 хв., рухаючись по вул. Автозаводська, буд. 50 у м. Запоріжжі, керував автомобілем «NISSAN NOTE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказане обвинувачення підтверджується даними які містяться:

- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3) та направленні на огляд (а.с.4), якими підтверджується те, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від огляду на визначення стану сп`яніння відмовився;

- на оптичних носіях інформації у вигляді СД-дисків, які містять відеозаписи з місця події та з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час події дійсно відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння;

- в показаннях співробітників патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.33-34; 45-46), які в судовому засідання повідомили, що вони є працівниками патрульної поліції. Під час події здійснювали переслідування транспортного засобу білого кольору марки «NISSAN NOTE» д.н. НОМЕР_1 . Наздогнали автомобіль на вулиці Автозаводська у м. Запоріжжі. Водія вони не бачили, але біля транспортного засобу знаходився гр. ОСОБА_1 , який мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння. Під час спілкування та перевірки документів встановлено, що ОСОБА_1 був водієм вищевказаного автомобіля. ОСОБА_1 під час події не згадував, що водієм автомобіля була інша особа, а навпаки намагався залагодити ситуацію без складання протоколу.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 під час події не був водієм автомобіля спростовуються змістом відеозаписів, доданих до протоколу, з яких вбачається, що працівники поліції під час події здійснювали переслідування транспортного засобу «NISSAN NOTE» білого кольору. Вказаний транспортний засіб не реагував на сигнали службового автомобіля працівників поліції. Наздогнали автомобіль на вулиці Автозаводська, що у м. Запоріжжі. На відеозаписі зафіксовано, що в салоні автомобіля увімкнене внутрішнє світло салону транспортного засобу. Вказане свідчить, що автомобіль був припаркований нещодавно. Поряд з транспортним засобом працівники поліції виявили та зупинили ОСОБА_1 . Інших осіб біля автомобіля не було. На неодноразові питання працівника поліції, чому водій не зупинився на їх вимогу, яка була продемонстрована світловим спеціальним засобом червоного кольору, ОСОБА_1 відповів, що він не бачив ніяких сигналів для зупинки та під час розмови не робив жодних висловлювань з приводу того, що він не був водієм транспортного засобу, що транспортний засіб був нерухомий, або що керувала ним інша особа.

ОСОБА_1 тривалий час намагався залагодити ситуацію без складання протоколу. На пропозицію пройти огляд, ОСОБА_1 казуїстичною поведінкою виразив незгоду з пропозицією працівників поліції та відмовився від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме ОСОБА_1 під час події був водієм транспортного засобу та відповідно він є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції в противагу доводам апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано показів свідків сторони захисту, а саме покази ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , вважає їх такими, що не відповідають дослідженим в справі доказам, зокрема відеозаписами з місця події, які дають підстави для єдиного висновку, що ОСОБА_1 під час події здійснював керування автомобілем та здійснив порушення вимог п. 2.5 ПДР України.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП за порушення ним п. 2.5 ПДР України.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/6058/22