справа № 631/890/23
провадження № 3/631/645/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 72473, складеного 21 червня 2023 року інспектором Сектору ювенальної поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітан поліції Федоренко Альбіною Володимирівною, убачається, що ОСОБА_1 не займається вихованням свого прийомного сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 20 червня 2023 року о 09 годині 30 хвилин самовільно залишив домоволодіння в АДРЕСА_1 та 21 червня 2023 року о 08 годині 00 хвилин працівниками поліції був повернутий додому, чим порушила статтю 150 Сімейного кодексу України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення. 23 серпня 2023 року на адресу суду ОСОБА_1 надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4537/23-вх., відповідно до якої просила врахувати ту обставину, що даний інцидент є випадковістю і мав одиночний характер з її необережності, в чому вона щиро розкаюється. Також звернула увагу, що вона, як прийомна мама, так само як і її чоловік ОСОБА_3 турбуються про дітей, намагаються навіть у тяжкі військові часи оздоровити їх на морі за кордоном. З 24 серпня 2023 року запланована поїздка з дітьми до Туреччини. У зв`язку з викладеним та визнанням вини, усвідомленням про необхідність більш пильного ставлення до своїх батьківських обов`язків, просила суд звільнити її від адміністративної відповідальності і обмежитись при призначенні покарання усним зауваженням на підставі частини 1 статті 22 Кодексу України про адміністративні. Крім того, у зв`язку з запланованою поїздкою з дітьми за кордон, просила розгляд справи провести за її відсутності.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року (заява № 28249/95), в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому стаття 38 вищевказаного нормативно правового акту визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 обізнана щодо складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що свідчить її підпис у вказаному протоколі та у заяві від 23 серпня 2023 року про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Тим більше, що стаття 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суддя, розглянувши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення основним доказом про вчинення особою адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам, визначеним у статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містити перелік всіх обов`язкових реквізитів протоколу.

У відповідності до приписів статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одним із найважливіших джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого відповідними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, у протоколі серії ВАВ №727473 від 21 червня 2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено фактичні обставини правопорушення, скоєного ОСОБА_1 .

Оцінюючи наданий доказ, суд вважає його належним та допустимим, оскільки він складений уповноваженою особою та його зміст в цілому відповідає вимогами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вказаний протокол містить підпис особи, яка його склала та підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Приписами частини 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно матеріалів справи встановлено, що розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 222 від 15 травня 2018 року на підставі заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішено створити дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на їх власній житловій площі за адресою проживання: АДРЕСА_1 ; влаштувати з 17 травня 2018 року до дитячого будинку сімейного типу малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 18 травня 2018 року перевести прийомних дітей, позбавлених батьківського піклування до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 червня 2023 року о 09 годині 30 хвилин самовільно залишив домоволодіння в АДРЕСА_1 та 21 червня 2023 року о 08 годині 00 хвилин працівниками поліції був повернутий додому, тому відповідальність за вчинене правопорушення покладається на батьків або осіб, які їх замінюють.

Окрім визнання своєї провини, вина правопорушника підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 727473, складеного 21 червня 2023 року інспектором Сектору ювенальної поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко А. В., який особисто підписаний ОСОБА_1 та зі змістом якого остання погодилась (а. с. 1); копією рапорту старшого інспектора чергового Чергової частини Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції О. Почтар про те, що 20 червня 2023 року о 22 годині 36 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20 червня 2023 року о 22 годині 35 хвилин за адресою: Нововодолазький район, село Нова Мерефа, вулиця Воронцова, будинок № 6, приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втік з дому та не повернувся. Заявник: ОСОБА_3 , батько вихователь будинку сімейного типу. Заяву зареєстрованого в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) за № 1213 від 20 червня 2023 року (а. с. 2), копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20 червня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 просить прийняти міри з розшуку її прийомного сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий 20 червня 2023 року близько 09 години 30 хвилин залишив домоволодіння в АДРЕСА_1 , та пішов у невідомому напрямку, залишивши телефон вдома (а. с. 3 4); копією письмових пояснень ОСОБА_2 , який пояснив, що 20 червня 2023 року він посварився зі своїм братом ОСОБА_10 , через те, що той розповів батькам, що він усю ніч грав в гру. Брати почали битися, а батько став їх розміряти. Оскільки ОСОБА_11 вирішив, що батько на стороні брата, тому вирішив втекти з дому. Хлопець додав, що батьки його не били, морально не принижували. Він цілу ніч пробув у лісі, приблизно 3 кілометри від будинку, додому повертатись не збирався, його знайшли працівники поліції (а. с. 5); копією письмових пояснень ОСОБА_8 , який пояснив, що 20 червня 2023 року він посварився зі своїм братом ОСОБА_12 , через те що він розповів батькам, що ОСОБА_11 усю ніч грав в гру. Брати почали битися при батьках, а батько став їх розміряти, відтягувати ОСОБА_11 від ОСОБА_13 . ОСОБА_11 зразу втік з дому. Додав, що раніше ОСОБА_11 з дому не тікав (а. с. 6); копією письмових пояснень ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона з чоловіком є батьками вихователями дитячого будинку сімейного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 20 червня 2023 року у них з чоловіком стався конфлікт з сином ОСОБА_11 , який посварився зі своїм братом ОСОБА_10 , через те, що той розповів їм, що ОСОБА_11 усю ніч грав в гру. ОСОБА_11 почав бити ОСОБА_13 , а вона з чоловіком їх розміряти. Після чого мати ОСОБА_14 забрала у ОСОБА_11 телефон і повідомила, що він буде покараний, а саме тиждень буде без телефону. Після цього ОСОБА_11 утік з дому у невідомому напрямку. ОСОБА_15 одразу ж зателефонувала до органу опіки та піклування та повідомила про вказану подію. Цілий день батьки розшукували хлопчика, а потім зателефонували до поліції (а. с. 5).

Таким чином, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обираючи вид адміністративного стягнення правопорушникові, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

В якості обставин, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, суддя вбачає визнання ОСОБА_1 своєї вини та щире розкаяння, а також те, що остання вперше притягається до адміністративної відповідальності.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення із наданих органом поліції доказів, не встановлено.

Таким чином, вирішуючи питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя враховує відомості про особу правопорушника, які містяться у матеріалах справи, її відношення до скоєного, відсутність доказів про заподіяння шкоди від правопорушення та суттєвих негативних наслідків для суспільства й окремих громадян, та вважає, що вчинене ОСОБА_1 порушення може визнати малозначним, а застосування передбаченого санкцією частини 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення не відповідатиме тяжкості вчиненого і становитиме для останньої особистий надмірний тягар, оскільки ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 є батьками вихователями дитячого будинку сімейного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають малолітні та неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії», у пункті 18 якого Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар.

Відповідно до статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 положення статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звільнивши її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення й можливістю обмежитися усним зауваженням.

Імперативними приписами частини 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що при оголошені усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

З огляду на невинесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого статті 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статями 7, 9, 22, 34, 40-1, частиною 1 статті 184, статтями, 245, 256, частиною 2 статті 268, статтями 277, 279, 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнити від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за малозначністю, оголосивши їй усне зауваження.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська