КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/3362/2023 Постанова винесена суддею Ікорською Є.С.
Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисників Флященка О.В. і Станішевського Є.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Флященка О.В. на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, студента 3 курсу за спеціальністю "лабораторна діагностика" Першого Київського медичного коледжу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності - 07.02.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП до штрафу в розмірі 3 400 грн.,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою суду, 11 травня 2023 року о 22 год. 51 хв. за адресою: пр. Правди, 47, м. Київ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Benz C 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при цьому права керування транспортними засобами, повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Флященко О.В., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду про наявність події вчинення адміністративного правопорушення та в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не відповідають обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим його вина у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною, а постанова суду першої інстанції ґрунтується лише на припущеннях.

Разом з тим, суддя при винесенні оскаржуваної постанови залишила поза увагою, що адміністративні матеріали, надані суду поліцейськими, не містять доказів наявності події адміністративного правопорушення та складу вказаного адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

При цьому зазначає, що, в порушення ст. 251 КУпАП, ОСОБА_1 у судовому засіданні не надавав суду ніяких пояснень, оскільки у порушення закону судове засідання у справі не проводилось у встановленому законом порядку, що підтверджено поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наданих адвокату Фляшенку О.В.

Також вказує, що з абзаців 12 - 13 п. 1 розділу VII «Формування і оформлення судових справ» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (надалі Інструкція), вбачається, що у документах судової справи повинні бути підшиті, зокрема ухвала (про відкриття / порушення провадження у справі; про призначення підготовчого судового засідання); протокол чи журнал (підготовчого) судового засідання.

Однак, у порушення положень Інструкції, вказані документи у матеріалах справи відсутні. Вказане не дає змоги пересвідчитись, що судом проводилось судове засідання та виконані вимоги щодо дотримання прав ОСОБА_1 під час судового розгляду справи про накладення на нього адміністративного стягнення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи «Надточій проти України» від 15.05.2008 року, «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року, «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, під час розгляду справ про накладення адміністративного стягнення особі, яка притягується до відповідальності, судом мають бути роз`яснені її права та обов`язки, у тому числі право на захист.

Однак судом вказані приписи закону проігноровані, що призвело до грубого порушення прав ОСОБА_1 та винесення незаконної постанови.

Ознайомлення з матеріалами справи № 758/5666/23 показало, що документ, який підтверджує роз`яснення судом ОСОБА_1 його прав та обов`язків відсутній. Таким чином, суд не пересвідчився чи розуміє ОСОБА_1 свої права та обов`язки як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказане підтверджено самим ОСОБА_1 , який у поясненнях, наданих адвокату Флященку О.В., вказав, що його запросили до кабінету і суддя повідомила про те, що накладає на нього стягнення, запропонувала підписати розписку про отримання постанови суду. Жодних пояснень він не надавав, права йому не роз`яснювалися, а тому зміст мотивувальної частини постанови від 09.06.2023 року не відповідає фактичним обставинам справи та діям судді Ікорської Є.С . Те, що суд першої інстанції в постанові вказав про визнання ОСОБА_1 своєї вини та надання з цього приводу пояснень, згідно доводів апеляційної скарги є фальсифікацією обставин судового розгляду справи.

Також при ухваленні оскаржуваної постанови судом належним чином не досліджено надані поліцейськими доказами, що призвело до невірного встановлення дійсних обставин справи та відповідно хибних висновків щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З відеозапису, зафіксованого на портативний відеореєстратор поліцейського, вбачається, що на момент того, як поліцейські під`їхали до автомобіля, у якому знаходився ОСОБА_1 з громадянином ОСОБА_3 , автомобіль перебував у нерухомому стані з заглушеним двигуном на паркомісці біля ТЦ «Ретровіль». При цьому на відеозаписі видно, як автомобіль поліцейських рухається повільно, заїжджає на парковку, проблискові маячки, встановлені на автомобілі поліцейських, вмикаються вже практично біля автомобіля, у якому знаходився ОСОБА_1 . Більше того, з відеозапису вбачається, що на час коли поліцейські під`їхали до автомобіля «Mersedes Benz C 300», на його переднє сидіння хтось сідає та зачиняє двері. Вказане підтверджує, що на момент коли поліцейські під`їхали до автомобіля він не рухався.

Також вказує і на ті обстави, що для того, що б виявити відсутність у водія транспортного засобу посвідчення водія, має бути законна зупинка останнього, тобто порушення водієм Правил дорожнього руху, про що зазначає у своєму рішенні від 15.03.2019 року і Верховний Суд у справі № 686/11314/17. В свою чергу, надані суду матеріали доказів законності зупинки ОСОБА_1 не містять. Коли поліцейський підійшов до автомобіля, у якому сидів ОСОБА_1 , транспортний засіб не рухався, на запитання поліцейського чому не підсвічується номерний знак, ОСОБА_1 відповів, що вимкнений двигун, після цього поліцейський попросив останнього завести автомобіль.

Отже, поліцейські створили штучну ситуацію, при якій самостійно вишукували порушення правил дорожнього руху.

Докази, що транспортний засіб, у якому знаходився ОСОБА_1 , рухався перед тим, як до нього підійшов поліцейський, відсутні. Відеозапис з портативного відеореєстратора ID473839 поліцейського ОСОБА_5 , зроблений 11.05.2023 з 22.49.33 по 23.04.33 не є належним доказом винуватості ОСОБА_1 , оскільки не містить інформації, що останній вчинив будь-яке адміністративне правопорушення, у тому числі й передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Обставини, чому автомобіль знаходиться на парковці, яка знаходиться на значній відстані від місця проживання ОСОБА_1 , взагалі не з`ясовувалися ні поліцейськими, ні судом при ухвалені оскаржуваної постанови. Більше того, ОСОБА_1 одразу повідомив, що автомобіль не його, він хотів лише його протестувати. Водночас відсутні будь-які дані, що останній хотів його протестувати саме шляхом керування. Включення фар, заведення двигуна, не є керуванням автомобілем.

Однак, вказані обставини не були враховані судом першої інстанції. Те, що ОСОБА_1 на камеру говорить, що він готовий сплатити штраф, не свідчить, що він визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, у якій зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Крім того, судом першої інстанції взагалі проігноровано, що разом з ОСОБА_1 знаходився громадянин ОСОБА_3 , що підтверджується відеозаписом, наявним у матеріалах справи.

Згідно пояснень ОСОБА_3 , які він надав захиснику Флященку О.В. , коли поліцейські під`їхали до автомобіля, у якому вони знаходилися разом з ОСОБА_1 , автомобіль не рухався та був не заведений.

Також на підтвердження своєї позиції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повторно, суд посилається на постанову серії ЕАС № 6510581 від 07.02.2023 року, за якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також довідку інспектора Машовець А.

З цього приводу вказує, що вищевказані документи не є належними доказами у розумінні закону, що підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 126 КУпАП з кваліфікуючою ознакою повторно. У матеріалах справи є частково заповнений бланк постанови від 07.02.2023 серії ЕАС № 6510581, який не містить підпису посадової особи, що її склала, та підпису ОСОБА_1 про її отримання, і не засвідчений належним чином, тому не може прийматися як належний та допустимий доказ.

У зв`язку з викладеним, вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, неналежними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються зібраними доказами.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисників Флященка О.В. і Станішевського Є.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 260333 від 11.05.2023, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, який у поясненнях лише вказав, що відмовляється від надання пояснень за власним бажанням; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6510581 від 07.02.2023, копія якої наявна в матеріалах справи та згідно якої на ОСОБА_1 , який 07.02.2023 о 05 год. 23 хв. по вул. Н. Ужвій, 8 в м. Києві керував транспортним засобом «Mercedes Benz C 200», державний номерний знак НОМЕР_2 , із забрудненим заднім номерним знаком та без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.; довідці інспектора Машовець А. про те, що, згідно обліково-реєстрації баз даних УПП у м. Києві ДПП інформаційного порталу Національної поліції МВС України, ОСОБА_1 вже притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 07.02.2023 року; відеозаписі з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції.

Зазначені докази є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом дають підстави вважати, що ОСОБА_1 , 11 травня 2023 року о 22 год. 51 хв. за адресою: пр. Правди, 47, м. Київ, керував транспортним засобом «Mercedes Benz C 300», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при цьому права керування транспортними засобами, повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги захисника Флященка О.В. щодо неналежності і недопустимості зібраних по справі доказів є безпідставними.

Те, що наявна в матеріалах справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС № 6510581 від 07.02.2023 року, за ч. 2 ст. 126 КУпАП, не містить підпису посадової особи і самого ОСОБА_1 , не свідчить про її невідповідність вимогам закону та не дає підстави вважати її недопустимим доказом, оскільки ця копія є витягом із системи АРМОР.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Mercedes Benz C 300», а лише перебував за його кермом, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, який був досліджений в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, як працівники патрульної поліції, їдучи на службовому автомобілі, подали звуковий сигнал про зупинку та зупинилися. Підійшовши до автомобіля «Mercedes Benz C 300», працівник поліції повідомляє водію, що його зупинили, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не має освітлення номерного знаку на його автомобілі. На прохання працівника патрульної поліції надати права, водій повідомляє, що у нього не має прав, що він здав тільки теорію, що машина його, хоча зареєстрована на батька, без прав він їздить десь з жовтня і що його вже зупиняли працівники поліції з цього приводу, а саме за керування транспортним засобом без прав. Інспектор поліції повідомляє водія, що буде складено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, не маючи права керування, та роз`яснює водію його права. Водій повідомляє, що може зараз сплатити штраф, на що працівник поліції йому вказує, що водій повторно притягується за порушення ПДР, тому буде складено вже не постанову, а протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, і справу буде направлено на розгляд до суду. Після складання протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП водій його підписує, жодних зауважень і заперечень не вносить. Також було складено постанову за ст. 121-3 КУпАП за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Після цього водія автомобіля «Mercedes Benz C 300» супроводжують за місцем його проживання.

При цьому, згідно вказаного відеозапису, на протязі всього часу розмови інспекторів патрульної поліції з водієм та складання протоколу про адміністративне правопорушення, водій жодного разу не вказав працівникам поліції на те, що він не керував транспортним засобом. Також не зробив цього і свідок ОСОБА_3 .

В судовому засіданні суду першої інстанції водій автомобіля «Mercedes Benz C 300» ОСОБА_1 надав пояснення, які повністю збігаються з указаним відеозаписом та протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 260333 від 11.05.2023, а саме, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності - 07.02.2023 року. Також зазначив, що навчався в автошколі, але не міг отримати посвідчення водія у лютому, оскільки була складна ситуація в сервісних центрах МВС. 11.05.2023 сів за кермо, не маючи права керування транспортним засобом, був зупинений поліцейським на парковці, хотів протестувати автомобіль. У подальшому він отримав посвідчення водія.

Те, що, будучи допитаним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 змінив свої показання, зокрема пояснив, що він з другом сидів у автомобілі та гучно слухали музику, вже збиралися їхати додому, як під`їхали працівники поліції та повідомили, що не горить підсвітка номерних знаків, на що ОСОБА_1 вказав, що це від того, що автомобіль вимкнений, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності, оскільки до того часу, поки ОСОБА_1 не розумів невідворотності відповідальності у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, він своєї вини не заперечував та був згодний сплатити штраф.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що пояснення ОСОБА_1 , надані в суді першої інстанції та зазначені в постанові, містять ряд таких деталей, які неможливо встановити з інших доказів, що наявні у справі, окрім як з пояснень ОСОБА_1 , як то, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 190 КК України та що навчався в автошколі, але не міг отримати посвідчення водія у лютому, оскільки була складна ситуація в сервісних центрах МВС, тому твердження захисника Флященка О.В. в апеляційній скарзі про те, судове засідання у справі не проводилось та ОСОБА_1 не надавав суду своїх пояснень вочевидь є надуманими та безпідставними.

Свідок ОСОБА_3 , будучи допитаним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, пояснив, що 11.05.2023 ОСОБА_1 запропонував йому піти подивися автомобіль, який належить його батьку. ОСОБА_1 відкрив авто, вони сиділи в салоні, гучно слухали музику. Потім на його прохання ОСОБА_1 завів авто, але з місця не рухався. Потім він вийшов з автомобіля раніше за ОСОБА_1 , почув поліцейську сирену і знову сів у автомобіль. Коли підійшли працівники поліції, то запитали, чому не горить підсвітка номерних знаків та попросили надати документи, на що ОСОБА_1 відповів, що у нього не має прав, що він їх має тільки отримати. Тоді працівники поліції повідомили, що випишуть постанову за те, що не горить підсвітка та не має прав.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_3 , зважаючи, що він є приятелем ОСОБА_1 . Крім того, надані свідком ОСОБА_3 пояснення різняться з поясненнями ОСОБА_1 . Зокрема ОСОБА_3 суду пояснив, що він перший вийшов з машини, а після того як замигала поліцейська сирена повернувся до автомобіля. В свою чергу ОСОБА_1 суду пояснив, що вони з ОСОБА_3 з автомобіля вийшли разом і відійшли від нього метрів на 3-4, а після того, як побачили поліцейських, знову відкрили автомобіль та сіли в нього.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 під час зупинки автомобіля та складання протоколу жодних зауважень і заперечень не висловлював, що підтверджується відеозаписом з бодікамери, в протоколі як свідок не значиться.

Також, будучи допитаним під час апеляційного розгляду, свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_1 є його сином. Він купив йому автомобіль, оскільки той вчився на права, проте керувати йому автомобілем не давав. Напередодні ОСОБА_1 зайшов до нього в гості і взяв без дозволу ключі від автомобіля. Вранці він прийшов на парковку ТЦ "Ретровіль", де зазвичай ставить автомобіль, та побачив, що автомобіля не має, злякався, думав, що його викрали, але потім зрозумів, що син взяв автомобіль показати другу, і він забрав у сина автомобіль.

Таким чином, з пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що на тому місці, де він залишав припаркованим автомобіль «Mercedes Benz C 300», його не було, у зв`язку з чим він спочатку подумав, що його викрали. Потім зрозумів, що автомобіль взяв син показати другу, та він забрав у сина автомобіль, що фактично підтверджує факт переміщення автомобіля зі звичного місця паркування.

Що стосується доводів захисника про порушення права ОСОБА_1 на захист, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери, працівниками патрульної поліції були роз`яснені ОСОБА_1 його права. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що права розуміє, оскільки раніше притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, заперечень не має, готовий сплатити штраф. При цьому ОСОБА_1 підписав протокол, в тому числі і за роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, жодних зауважень та заперечень у ньому не вказав. На протязі всього часу розмови з працівниками патрульної поліції та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та постанови за ст. 121-3 КУпАП, ОСОБА_1 про участь захисника не заявляв. Така ж позиція була ОСОБА_1 і в судовому засіданні суду першої інстанції, який ніяких клопотань про участь захисника не подавав та добровільно надав суду пояснення.

Отже, як працівниками патрульної поліції, так і судом першої інстанції, були вжиті заходи для забезпечення прав ОСОБА_1 , в тому числі і на захист.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_1 жодних заперечень та зауважень щодо порушення чи не роз`яснення йому його прав не висловлював. Навпаки, наголошував, що вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що сплатив штраф, а тому згоден сплатити штраф і цього разу, і лише дізнавшись, що цього разу його притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, санкція якої передбачає обов`язкове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, почав вказувати про численні процесуальні порушення, як з боку працівників патрульної поліції, так і суду, в тому числі не роз`яснення йому його прав і не забезпечення його права на захист, що судом розцінюється як спробу ОСОБА_1 уникнути відповідальності.

Не заявляв ОСОБА_1 в суді першої інстанції і клопотання про допит свідків та жодним чином не повідомляв про існування очевидців події, а тому враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про свідків, суд апеляційної інстанції не розцінює це як однобічність і неповноту розгляду справи судом першої інстанції, зважаючи і на те, що ОСОБА_1 свою вину під час розгляду справи в Подільському районному суді м. Києва визнавав повністю.

Поряд з цим, слід вказати й про те, що визначені у ст. 268 КУпАП права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як то надання пояснень по суті правопорушення, заявлення клопотань та користування правовою допомогою, ОСОБА_1 в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, ні ОСОБА_1 , ні його захисниками не надано.

Спростовуються наданими суду матеріалами і твердження адвоката про безпідставність перевірки працівниками патрульної поліції у ОСОБА_1 документів, зокрема, згідно відеозапису з нагрудної відеокамери підставою для перевірки у ОСОБА_1 документів послугувала відсутність освітлення номерного знаку на його автомобілі. У зв`язку з цим працівниками патрульної поліції була складена постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121-3 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що, всупереч вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (далі Інструкція), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, в матеріалах справи відсутні рішення суду про відкриття, порушення провадження у справі; про призначення підготовчого судового засідання тощо, то слід заначити наступне.

Так, Інструкція визначає загальні правила ведення діловодства в судах та регламентує порядок роботи з документами.

Діяльність суду, в тому числі і щодо здійснення судового провадження і прийняття судом рішень, визначається відповідним процесуальним законом.

Порядок здійснення судового провадження та прийняття судом рішень у справах про адміністративні правопорушення визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

При цьому запозичення норм з іншого закону, на що вказує апелянт, можливе у разі коли положення законодавства про адміністративні правопорушення не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, про що вказує і практика Європейського суду з прав людини.

КУпАП чітко передбачає, що при здійсненні судового провадження у справах про адміністративне правопорушення судом рішення - про відкриття, порушення провадження у справі, про призначення підготовчого судового засідання тощо, не приймаються.

Отже, такі доводи захисника Флященка О.В. не заслуговують на увагу, бо не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст. 33 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга захисника Флященка О.В. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Флященка О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.