ПОСТАНОВА

02.05.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Порощук П.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Жмеринського РВП ГУНП України у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, за ч.1 ст.184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

З протоколу від 13 квітня 2023 року серії ВАВ № 836539, складеного старшим інспектором з ЮП Жмеринського РВП Кушнір А.Л., що 11.04.2023 ОСОБА_1 неналежно виконала свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина ОСОБА_2 2010 року народження, який ображав нецензурною лайкою свою однокласницю, чим порушила вимоги ст.12 ЗУ «Про охорону здоров`я» та ст.150 Сімейного кодексу України, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП».

Вивчивши з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що вони підлягає поверненню.

Частина перша статті 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Неналежне виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої ці обов`язки виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей. Воно не може бути разовим, така бездіяльність вочевидь має бути неодноразовою, систематичною, щоби можливо було зробити висновок про наявність такого ухилення.

Наприклад, залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Так, якщо аналізувати зміст вказаної норми, то ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в статтях 150, 180 Сімейного кодексу України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Зокрема, зі змісту положень статті 150 СК вбачається, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини. Тобто, якщо дитина захворіла, а батьки не вживають заходів щодо її лікування, то це є порушенням.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, до 18 років забезпечувати її всім необхідним для життя та розвитку - харчуванням, одягом, тощо.

У статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці... Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення видно, що в даному випадку йдеться про булінг (шкільне цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Тобто, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП.

Цілком очевидно, що тут має місце психологічне цькування насильство, пов`язане з дією на психіку, що наносить психологічну травму шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість. З матеріалів справи вбачається кіберцькування пригноблення за допомогою мобільних телефонів, Інтернету, інших електронних пристроїв (обзивання, зведення наклепів та ін.).

Булінг це дуже серйозна проблема нашого суспільства. Невирішення таких проблем призводить до зникнення інтересу до навчання, відмови ходити до школи, необхідності спілкування з психотерапевтом, щоб подолати проблеми, травми та комплекси зумовлені булінгом, а також руйнування віри у соціум і найбільшого страху до підліткових суїцидальних думок.

За наявності підстав протокол про адміністративне правопорушення за виявленим випадком булінгу складається відповідно до вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941.

Особливості організації роботи, завдання та повноваження підрозділів ювенальної превенції Національної поліції України визначено Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 19 грудня 2017 року № 1044, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 червня 2018 року за №686/32138.

До основних повноважень підрозділів ювенальної превенції належать такі як: вжиття заходів для запобігання і припинення стосовно дитини будь-яких протиправних діянь; притягнення до адміністративної відповідальності дітей віком від 16 до 18 років, які вчинили адміністративні правопорушення, а також батьків або осіб, що їх замінюють, які не виконують передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей; унесення до підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності обов`язкових для розгляду подань про необхідність усунення причин та умов, що призводять до вчинення дітьми адміністративних і кримінальних правопорушень.

Таким чином, з системного аналізу законодавства вбачається правова обґрунтованість звернення учасника освітнього процесу з повідомленням про вчинення булінгу до територіального органу Національної поліції, що підлягає належному дієвому реагуванню відповідно унормованому алгоритму у випадку повідомлення про правопорушення або подію, яка не містить ознак кримінального правопорушення.

В даному випадку ювенальна превенція дуже поверхово підійшла до вирішення проблеми та виконання своїх професійних обов`язків, внаслідок чого може залишитись недослідженим факт булінгу, який можливо мав місце, а також призвести до безкарності учасників правопорушення чи їх батьків.

На переконливу думку суду адміністративний протокол взагалі не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, оскільки у ньому відсутні відомості про час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" від 17 жовтня 2014 року № 11, норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Діючим кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачене право суду самостійно здійснювати кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а відтак вищезазначені обставини, в тому числі і не конкретизації суті вчиненого правопорушення, унеможливлюють повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи в судовому засіданні.

Тому суд приходить до висновку про необхідність повернення матеріалів справи органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, на доопрацювання для більш ретельної перевірки викладених у заяві батька малолітньої потерпілої обставин та обставин, встановлених самим автором протоколу, який вона, не зважаючи на очевидність, кваліфікувала за частиною першою статті 184 КУпАП.

Керуючись статтями 173-4, 184, 256 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернути до Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення та доопрацювання.

Постанова не може бути оскаржена.

Суддя Порощук П.П.