ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/2543/23 Головуючий І інстанції Каращук Т.О.
Провадження № 33/818/750/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Cоболєвої Є.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Габор В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Габор В.В. на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2023 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 09.05.2023 року о 15:00 год. поблизу вул.Молодіжна с.Українське на польовій дорозі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ- 21063, д.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, дистанції, та здійснив зіткнення з автомобілем Scoda Octavia, д.з. НОМЕР_2 , який вже рухався попереду. В ході ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 09.05.2023 року о 15:01 год. в с.Українське на польовій дорозі біля вул.Молодіжна водій ОСОБА_1 вживав алкоголь (самогон) після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння..

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 є ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Габор В.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Так, з відеозапису наданого працівниками поліції вбачається, що ОСОБА_1 зазначав, що він не керував автомобілем, а сидів на пасажирському сидінні, а потерпілий в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що він під час складання протоколу про адміністративне правопорушення обмовив ОСОБА_1 щодо того, що це саме він керував автомобілем.

Вказує, що судом безпідставно взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки він не був безпосереднім свідком події ДТП.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої саме після ДТП, а сам факт визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю після ДТП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Тобто обов`язковими умовами настання адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП є: наявність діяння у вигляді порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху; наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, за наведеного, закон чітко визначає обов`язок з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено інкриміноване адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Даних положень закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП судом в повній мірі не дотримано, що призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про доведеність вини останнього за ст.124 КУпАП, оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведене в п. 27 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Так, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддя першої інстанції посилався на наявність доказів, а саме на: письмові поясненнями потерпілого та пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допитані в судовому засіданні.

Проте дане обґрунтування не є достатнім для безсумнівного висновку щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з порушенням вимог 12.1 ПДР України, внаслідок чого сталось ДТП.

Як убачається з відомостей відеозапису, наданого працівниками поліції, ОСОБА_1 заперечував факт того, що він керував автомобілем ВАЗ 21063 за обставин, зазначених в протоколах про адміністративне правопорушення.

Також, з пояснень потерпілого ОСОБА_5 , наданих ним в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що він рухаючись по дорозі на автомобілі Scoda Octavia, д.з. НОМЕР_2 , відчув удар в задню частину свого автомобіля, після удару його автомобіль нахилився у лівий бік і він тривалий час не міг покинути свого автомобіля, оскільки не відчинялися двері, він бачив декілька осіб в автомобілі ВАЗ-21063. Після того, як він вийшов з автомобіля, він пропонував ОСОБА_1 домовитись на місці, щоб той відшкодував шкоду, але ОСОБА_1 відмовлявся та вказував, що ДТП скоїв не він. Коли його опитували поліцейські, він вказав, що інших осіб не бачив, так як бажав, щоб йому відшкодували шкоду. Потерпілий пояснив, що на момент опитування поліцейськими розумів, що брехав поліцейським, на даний час говорить правду.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП долучені письмові пояснення потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_2 , однак зі змісту цих пояснень неможливо беззаперечно встановити, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 , оскільки ними лише було зазначено, що водієм автомобіля ВАЗ 2106 був чоловік 35-40 років одягнений повністю в чорний колір.

Посилання суду на пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції належним доказом підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки вказані свідки є працівниками поліції та не були безпосередніми свідками події ДТП, а прибули на місце події вже після того, як їх викликав потерпілий та їх пояснення щодо керування ОСОБА_1 ґрунтується на поясненнях третьої особи (потерпілого), який в судовому засіданні визнав, що надавав працівникам поліції недостовірну інформацію.

За вказаних обставин слід визнати, що матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну. Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Фактично суд взяв за основу пояснення потерпілого під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, надавши їм перевагу ніж показанням останнього під час допиту в судовому засіданні, які є релевантними та мають превалююче значення, так як надавалися безпосередньо суду під присягою, тим більш в умовах, що потерпілий фактично був єдиним прямим очевидцем події, що суперечить правилам та доктринальним вимогам щодо оцінки доказів.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно, оскільки матеріали справи не містить беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем і таким чином версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не виконував функції водія нічим не спростована, а тому вважається релевантною, а тому зазначені факти не породжували для ОСОБА_1 обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння та виконання вимог п.2.10 є ПДР України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що переглядаючи постанову суду першої інстанції в частині визнання винуватим ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, пункт 2.10 Правил дорожнього руху визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити до поліції про ДТП та чекати прибуття працівників поліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, та п.п. «є», який інкримінується ОСОБА_1 передбачено, що до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Тобто, заборона для водія вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена умовою повідомлення поліції про подію та часом прибуття працівників поліції на місце пригоди до проведення медичного огляду.

Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає, коли особа, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю вживає алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За приписами ст. 266 КУпАП слідує, що огляд особи, у даному випадку, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, за наведеного, закон чітко визначає обов`язок з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено інкриміноване адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Оскільки ч.4 ст.130 КУпАП є похідною та пов`язана зі ст.124 КУпАП то з урахуванням того, що апеляційним судом було встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем під час події зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому зазначені факти не породжували для ОСОБА_1 обов`язку виконання вимог п.2.10 є ПДР України.

Крім того, при перевірці доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати не тільки час і місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди і причетність цієї особи до неї, а також час і місце вживання цією особою алкоголю після ДТП і сам факт вживання алкоголю саме після ДТП. Тобто, повинна бути наявна сукупність правопорушень (реальна).

Даних положень закону, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП в повній мірі не дотримано, що призвело до передчасного висновку суду першої інстанції про доведеність вини останнього за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Так, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а саме вживання алкоголю порядку після ДТП, суддя першої інстанції посилався на наявність доказів, а саме на: письмові поясненнями потерпілого та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Проте дане обґрунтування не є достатнім для безсумнівного висновку щодо доведеності того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 09.05.2023. Зі змісту пояснень свідків не вбачається підтвердження ними того факту, що ОСОБА_1 після ДТП вживав алкогольні напої, а лише констатовано, що водій автомобіля ВАЗ2106 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 010945 від 09.05.2023 року не зазначено, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 , а лише зазначено, що він вживав алкоголь (самогон), після дорожньо-транспортної пригоди, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Разом з цим встановити перебування особи у стані алкогольного сп`яніння можливо лише під час проведення огляду у встановленому законом порядку, також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме після ДТП, яке мало місце 09.05.2023 року, ОСОБА_1 вживав алкогольні напої.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 інкримінується порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 2.10 є, згідно якого відповідальність настає лише за вживання алкоголю до проведення медичного огляду після ДТП.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.10є ПДР України, передбаченої ч.4 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази визначення чіткого моменту виявлення ознак алкогольного сп`яніння та час вживання цією особою алкогольних напоїв, встановити, через який саме час після настання ДТП за участі цієї особи, остання вжила алкоголь, а також встановити, чи не перебувала особа в стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом.

Таким чином, наявними матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 , є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП та керував автомобілем.

Вказаних обставин судом першої інстанції належним чином перевірено не було, а тому наявні в матеріалах справи докази, на які послався суд першої інстанції в своїй постанові в частині визнання ОСОБА_1 винним за ч. 4 ст. 130 КУпАП, не можна визнати належними, оскільки вони не засвідчують факт вживання останнім алкогольних напоїв безпосередньо після ДТП за його участю до проведення медичного огляду та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника - є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, за протоколами про адміністративні правопорушення, складених стосовно ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Габор В.В. задовольнити.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нову.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик