Справа № 149/2700/23
Провадження № 33/801/1028/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Костюка Сергія Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн на користь держави, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник - адвокат Костюк С. від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт оспорює законність й обґрунтованість постанови, вважає, що судом не було належним чином досліджено всі обставини справи, не дано оцінку доказам, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно було притягнуто до відповідальності.

Вказує також на відсутність в діях ОСОБА_1 такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КпАП України, як умисні дії, наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що оскаржувана постанова ухвалена у відсутність ОСОБА_1 і про її наявність стало відомо з ЄДРСР, при цьому з матеріалами справи адвокат був ознайомлений 20.10.2023 року.

Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи обґрунтування апеляційної скарги в частині пропущення строку на апеляційне оскарження судового рішення та матеріалів справи, причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними та поновити заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року. В судовому засіданні адвокат Костюк С.М. вимоги апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити на умовах, викладених у ній.

Особа, що якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 суду пояснив, що в нього існує давній конфлікт з колишньою тещею і він дійсно тої ночі поїхав до неї додому, щоб з`ясувати відносини. Психологічне насильство щодо дружини за обставин, описаних в протоколі, не вчиняв.

Захисник адвокат Костюк С.М. вимоги апеляційної скарги підтвердив на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_3 суду пояснила, що її письмові пояснення наявні в матеріалах справи не враховують подій, які мали місце тієї ночі, але вже після складення протоколу працівниками поліції. Стверджує, що ОСОБА_1 систематично вчиняє насильство щодо неї, а виклики поліції є безрезультатними.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження в справі з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 245 КпАП України, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Суд першої інстанції поклав в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 173 - 2 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_4 .

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 623727 від 17 липня 2023 року ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , 17 липня 2023 року о 01 годині 40 хвилин, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , а саме виражався нецензурною лайкою на її адресу.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 2 статті 173- 2 КпАП України, оскільки вчинені повторно протягом року.

За змістом ст. 254, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Частина 2 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, про що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №623727 від 17 липня 2023 року жодним чином не зазначено про наслідки діяння ОСОБА_1 у виді можливості завдання шкоди психічному, фізичному здоров`ю потерпілій, наявність яких є обов`язковою умовою для настання адміністративної відповідальності згідно з диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

В той же час, під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Поряд із цим, рішення суду належним чином не обґрунтоване - визнаючи винним ОСОБА_1 суд обмежився лише висновком про те, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частини 2 статті 173-2 КпАП України.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка, погрози та образи в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КпАП України, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Вирішуючи питання про винуватість особи судом першої інстанції жодним чином не взяті до уваги та не проаналізовано пояснення самої потерпілої ОСОБА_3 від 17.07.2023 року, у яких вона заначила, що під час її відпочинку з родиною за адресою АДРЕСА_2 , близько 01 год 40 хв до них приїхав її колишній чоловік ОСОБА_1 , який був у нетверезому стані. Увійшовши на територію домоволодіння він почав гупати у двері будинку, а потім вибив їх вікно. Після того як до ОСОБА_1 вийшла її бабуся ОСОБА_4 , він кинув її на землю та почав бити палицею. Коли на вулицю вийшла вона сама ( ОСОБА_3 ), він сів у автомобіль і поїхав.

Аналогічні за змістом пояснення надані ОСОБА_4 .

Отже, за змістом вказаних письмових пояснень мали місце насильницькі дії ОСОБА_1 щодо бабусі і матері ОСОБА_3 , проте відсутні ознаки вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , в тому числі висловлювання нецензурно лайкою як про це зазначено в протоколі, по відношенню саме щодо колишньої дружини ОСОБА_3 .

Суд звертає також увагу, що особу щодо якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не допитано в судовому засіданні судом першої інстанції, що також вплинуло на об`єктивність розгляду справи. При цьому суд зазначив, що останній належним чином і завчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Натомість такий висновок не відповідає дійсності, оскільки відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо розгляду справи відсутні. Більше того, згідно наявного в матеріалах справи трекінгу поштового відправлення з сайту Укрпошти відправлення не було вручене адресату під час доставки і повернулося до суду як не вручене з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Зазначене не є належним повідомленням особи про розгляд справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18)).

Зважаючи на повноваження апеляційного суду, який не вправі встановлювати обставини, що не знайшли свого відображення у відповідних процесуальних документах, наведені порушення закону є істотними і перешкоджають провадженню у справі та не можуть бути усунені при судовому розгляді апеляційним судом.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених у диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КпАП України та настання чи можливості настання для ОСОБА_3 наслідків, зазначених у цій статті.

Відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, 294 КпАП України, Суд, -

постановив:

Поновити адвокату Костюку Сергію Миколайовичу строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року. Апеляційну скаргу захисника адвоката Костюка Сергія Миколайовича подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КпАП України ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник