Справа № 149/765/23
Провадження №3/149/406/23
Номер рядка звіту 143
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , на утриманні перебуває 2 дітей, проживаючого по АДРЕСА_1

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 183065, 08.03.2023 о 15:09 год. на а/д Стара Гута-Калинівка-Турбів ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW 528, д.н.з. НОМЕР_2 , став учасником ДТП з автомобілем Sinotruk, д.н.з. НОМЕР_3 та залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що залишив місце ДТП, однак повідомив, що одразу після пошкодження свого авто зупинився на узбіччі в напрямку руху і увімкнув сигнал аварійної зупинки. Однак коли побачив, що водій іншого автомобіля продовжив рух, почав його наздоганяти, побоюючись, що водій вказаного автомобіля зможе уникнути відповідальності, ОСОБА_1 почав його наздоганяти.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Верховний Суд у складі колегії суддів КАС в своїй постанові від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 зазначив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В судовому засіданні було заслухано пояснення ОСОБА_1 , досліджено матеріали справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП, однак діяв з метою відвернення більш серйозних наслідків - можливості іншого учасника ДТП уникнути відповідальності та складання матеріалів, який після ДТП не зупинився, а продовжив свій рух. Крім того суддя враховує, що ОСОБА_1 визнав факт залишення місця ДТП, усвідомлює, що формально його дії містять склад адміністративного правопорушення, однак метою цього було його бажання відшкодувати заподіяні йому збитки внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Тому суддя дійшла переконання, що хоча формально дії ОСОБА_1 і містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, однак за обставин справи охоплюються станом крайньої необхідності, тому провадження у справі за ст. 122-4КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. ст. 33-35, 130, 221, 247, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням нею дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.