справа № 619/1370/23
провадження № 3/619/782/23
ПОСТАНОВА

іменем України

24 березня 2023 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1
захисниківГофельд Г.С.
Кубай Ю.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
який притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 17215 КУпАП,

установив:

02 лютого 2023 року начальником групи проведення службових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном Звягінцевим Р.О. складено протокол ДНХ-1/9 про військове адміністративне правопорушення, згідно відомостей якого 02 січня 2023 року об 11 год 00 хв старший лейтенант ОСОБА_1 , в порушення ст. ст. 6, 11, 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, всупереч вимог бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2023 № 2-БР/дск, внаслідок недбалого ставлення до військової служби, без дозволу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправомірно припинив виконання службових обов`язків по охороні та обороні запасного командно-спостережного пункту роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що 01.01.2023 солдат ОСОБА_2 з його дозволу вибув о 09.30 год з місця несення служби до своєї дівчини і ввечері був затриманий співробітниками поліції за хуліганські дії. 02.01.2023 о 09.40 год лейтенант ОСОБА_3 зателефонував йому особисто на його телефон та наказав поїхати до відділу поліції щоб з`ясувати питання чому ОСОБА_2 знаходиться там. Після цієї команди він вирушив до районного відділення поліції, щоб ознайомитись з питанням свого підлеглого ОСОБА_4 . Однак, це питання він не зміг врегулювати та повернувся назад. Вказав, що це відбулося за місяць до складання протоколу про військове адміністративне правопорушення стосовно нього. Також пояснив, що у них є визначений порядок звернення, спочатку звертаються до командира роти, а командир роти звертається до начальника Харківського ЗВ ВСП. Вказав, що після того, як йому особисто о 09.40 год зателефонував командир роти, цей наказ він прийняв до виконання і поїхав до відділення поліції на вул. Любові Малої, поспілкувався там зі слідчим та об 11.10 год вже повернувся назад і доповів командиру роти про те, що не зміг врегулювати це питання. Після цього залишився на місці і знаходився в охороні оборони містечка.

Захисники ОСОБА_1 адвокати Кубай Ю.М. та Гофельд Г.С. у судовому засіданні просили закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є в тому числі своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясування вищезазначених обставин здійснюється у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом дослідження під час судового розгляду доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може відбуватися лише за наслідком розгляду і вирішення судом справи про адміністративне правопорушення, в межах якої у встановленому законодавством порядку будуть досліджені всі належні, допустимі, достовірні докази, які в своїй сукупності будуть достатніми для того, щоб встановити факт вчинення адміністративного правопорушення та особу, яка його вчинила. З цією метою при підготовці справи до розгляду суд перевіряє правильність складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки повнота та правильність їх складання впливає на об`єктивну можливість суду повно, всебічно та точно встановити всі обставини та факти вчинення адміністративного правопорушення та вирішити питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 17215 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями або наказами командування.

Невиконання службових обов`язків бездіяльність військової службової особи, яка маючи реальну можливість, не виконує конкретних вимог законів, військових статутів, наказів.

Під неналежним виконанням службових обов`язків слід розуміти формальне або неповне здійснення функцій, які військова службова особа повинна була й могла виконати.

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення ДНХ-1/9 від 02.02.2023 об 11 год 00 хв старший лейтенант ОСОБА_1 , всупереч вимог бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , без дозволу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправомірно припинив виконання службових обов`язків по охороні та обороні запасного командно-спостережного пункту роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Судом встановлено, що викладення обставин діяння в протоколі не відображає всіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, так як в ньому не вказано, у чому конкретно полягало недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби та які саме службові обов`язки були ним порушені. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, які б розкривали суть недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, а саме: у чому саме полягає недбале ставлення до військової служби, які саме обов`язки були неналежно виконані за конкретних обставин справи.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Разом із тим, посадова особа, яка складала протокол, всупереч вимог ст. 251 КУпАП, не надала достатніх та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби.

Так, протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на долучення до протоколу пояснень лейтенанта ОСОБА_5 , лейтенанта ОСОБА_6 , капітана ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_8 , витяг з бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2023 № 2-БР/дск, однак до матеріалів справи зазначені документи долучені не були, що позбавляє суд можливості зробити висновки про наявність в діях чи бездіяльності ОСОБА_1 об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Інші докази, зазначені у протокол про військове адміністративне правопорушення, як окремо так і в своїй сукупності носять інформаційний характер та є недостатніми для висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи свідчать про те, що особа, яка вчинила правопорушення, тобто ОСОБА_1 , була виявлена 02.01.2023, зокрема, про це свідчать відомості протоколу № ДНХ-1/9 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП.

За таких умов, відповідно до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 мав бути складений не пізніше 03.01.2023, проте його було складено тільки 02 лютого 2023 року, тобто з грубим порушення вимог чинного законодавства.

Зважаючи на встановлені істотні порушення, протокол є неналежним доказом у цій справі.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»№ 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або за відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Отже, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Складення даної постанови вимагає значного часу, враховуючи стандарти, які встановлює Конвенція на провадження у справах про адміністративні правопорушення, суддя дійшов висновку про застосування ч. 2 ст. 376 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 КПК України якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 247 ч. 1 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 17215 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є. А. Болибок