Справа № 752/3741/23
Провадження №: 3/752/2424/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1
за участіОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 366795 від 08.02.2023, що складений з посиланням на порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до зазначеного протоколу 08.02.2023 приблизно о 10:50 водій ОСОБА_1 у м. Києві на перехресті вулиць Тарасівської та Жилянської, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу дорожнього знака 2.1 (дати дорогу) Правил дорожнього руху та не надав дорогу автомобілю Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по головній дорозі.

Згідно з указаним протоколом у результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Разом з протоколом від 08.02.2023 до матеріалів справи приєднано схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.02.2023, письмові пояснення обох водіїв.

19.04.2023 під час розгляду справи по суті ОСОБА_1 вказав, що не погоджується з тим, що у настанні дорожньо-транспортної пригоди вся вина має покладатися на нього, оскільки водій Hyundai рухався зі значним перевищенням швидкості, створюючи небезпечну ситуацію на дорозі та не вжив ніяких заходів, спрямованих на уникнення зіткнення, зменшення його негативних наслідків тощо.

З метою всебічного з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, заслуховування пояснень та позиції іншого учасника - водія автомобіля Hyundai ОСОБА_2 за для уникнення порушення його процесуальних прав та майнових інтересів 19.04.2023 розгляд справи було відкладено на 27.04.2023 та викликано в судове засідання ОСОБА_2 .

27.04.2023 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, пояснень тощо суду не представив.

ОСОБА_1 надав відеозапис з місця дорожньо-транспортної пригоди, вміщений на лазерний компакт диск.

Продовжуючи судовий розгляд, судом (суддею) було досліджено зміст письмових пояснень учасників пригоди та відеозаписи, надані ОСОБА_3 .

У своїх письмових поясненнях від 08.02.2023 водій ОСОБА_2 зазначив наступне: "рухався по вул. Жилянській по направленню руху, на перехресті з вул. Тарасівською автомобіль марки Фольксваген Гольф не поступився руху моєму авто, а разі чого сталося зіткнення".

У своїх поясненнях від 08.02.2023 водій ОСОБА_1 зазначив, що під`їжджаючи до перехрестя вул. Жилянської та Тарасівської, впевнившись в безпеці руху (відсутності автомобілів по вул. Жилянській), розпочав маневр через перехрестя. Завершуючи маневр через перехрестя, відчув удар в автомобіль у задню частину. Вважає, що здійснюючи маневр, діяв згідно з Правилами дорожнього руху та не створював загроз та небезпеки для інших учасників дорожнього руху. На його особисте переконання інший учасник дорожньо-транспортної пригоди рухався з порушенням Правил дорожнього руху (значно перевищуючи швидкість), виїжджаючи з повороту з обмеженою видимістю та створив небезпечну ситуацію на дорозі, не вживаючи заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши відеозапис моменту дорожньо-транспортної пригоди, описаної у протоколі від 08.02.2023 серії ААД № 366795, суд (суддя) установив, що пояснення водія ОСОБА_1 позитивно і повністю узгоджуються з фактичною дійсністю, яка мала місце. Зокрема з відеозапису вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася у період, коли світлофори на перехресті головної дороги - вул. Жилянської та другорядної дороги вул. - Тарасівської не працювали, водій ОСОБА_1 рухався в напрямку вул. Л. Толстого, а водій Нафеєв - в напрямку вул. Антоновича. При цьому, рух вул. Жилянською був вільний, а тому багато автівок стали переїжджати описане перехрестя, рухаючись по вул. Тарасівській та перетинаючи вул. Жилянську, у тому числі і ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volksvagen, який досяг середини перехрестя і в цей момент з ним зіткнувся автомобіль Hyundai.

Відеозаписом доводиться, що автомобіль Hyundai не гальмував, не змінював напрямок руху, коли у нього на шляху вникла перешкода у видіавтомобіля Volksvagen. Удар прийшовся для автомобіля Volkswagen у ліву частину заднього бамперу заднє ліве крило, задню ліву фару, при цьому від удару автомобіль Volkswagen розвернуло майже на 360 градусів, що свідчить про значну швидкістьавтомобіль Hyundai.

Також відеозаписом підтверджується, що автомобіль Volkswagen рухався поволі, тоді як автомобіль Hyundai у рази швидше.

Як вказувалося вище протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено з відсилкою до п. 16.11 Правил дорожнього руху, де передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У той же час згідно з п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Крім того, Правилами дорожнього руху передбачено, що:

- під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1);

- у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3);

- у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4).

Проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 у поєднанні з дослідженим відеозаписом, ретельно дослідивши наявні на схемі виміри, напрямок руху обох автомобілів, дорожню розмітку, характер ушкоджень транспортних засобів та їх локалізацію, суд (суддя) дійшов висновку про те, що за умови

Досліджені докази жодним чином не дозволяють "поза розумним" сумнівом покладати провину за настання описуваної дорожньо-транспортної пригоди виключно на водія ОСОБА_1 , адже установлення лише його винуватості не відповідатиме засадами справедливості та трискладовому тексту, що широко застосовується Європейським судом з прав людини, практика якого підлягає використанню національними судами України як джерело права за умов, коли протокол про адміністративне правопорушення складено було лише на одного учасника дорожньо-транспортної пригоди .

Такий тест вказує на те, що будь-яке обмеження права має пройти перевірку на відповідність сукупності вказаних трьох умов (законність, легітимна мета, необхідність у демократичному суспільстві). Обмеження, що не відповідає таким умовам, порушує право особи. Хоча назва "трискладовий тест" є умовною й прямо не передбачена у практиці Європейського суду з прав людини, власне умови зазначаються у багатьох рішеннях цього суду. Наприклад, у рішенні у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) від 2.12.2010 р., заява № 30856/03, ЄСПЛ зазначив: 42. Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи кілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві". Така концепція міститься і в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, наприклад у рішеннях у справах "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine) від 18.12.2008 р., заява № 39948/06, п. 47; "Вєренцов проти України" (Vyerentsov v. Ukraine) від 11.04.2013 р., заява № 20372/11, п. 51; "Сергій Волосюк проти України" (Sergey Volosyuk v. Ukraine) від 12.03.2009 р., заява № 1291/03, п. 81, та інших рішеннях), тобто її можна вважати усталеною практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, установлення складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 не видається за можливе з огляду на відсутність доказів "поза розумним" сумнівом, а також у зв`язку з відсутністю необхідності у демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

У силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Статтею 124 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Аналіз досліджених доказів у їх сукупності об`єктивно свідчить про те, що описані у протоколі про адміністративне правопорушення не співвідносяться з фактичними обставинами, установленими за наслідками дослідження письмових доказів, відеозапису та вивчення усіх письмових пояснень, заслуховування усних доводів.

З огляду на встановлені обставини, складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно лише одного водія ОСОБА_1 видається безпідставним, адже факту такого недотримання ним вимог Правил дорожнього руху, яке стало єдиною причиною настання дорожньо-транспортної пригоди не вбачається.

Приймаючи до уваги все описане, суд (суддя) не в змозі установити склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 9, 23, 124, 247, 268, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко