18.08.2023 Справа № 756/7173/23
№ 3/756/4099/23
№ 756/7173/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 серпня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

28 травня 2023 року, близько 23 год. 39 хв., ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Chevrolet», моделі «Orlando», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Богатирській, 32 у м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому Законом порядку, відмовився, що було зафіксовано технічним засобом відеозапису.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України), ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та не повідомив суду про поважні причини свого неприбуття.

Разом з цим, 03.07.2023 ОСОБА_1 подав до суду пояснення, у яких вказав, що 28 травня 2023 року, близько 23 год. 40 хв., він дійсно керував автомобілем марки «Chevrolet», н.з. НОМЕР_1 . У цей час, по вул. Богатирській, що у м. Києві, його зупинили працівники поліції за порушення Правил дорожнього руху. У подальшому, працівники поліції безпідставно запідозрили ОСОБА_1 у тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після висловлення підозри поліцейськими, ОСОБА_1 не було роз`яснено прав, зокрема права користуватись послугами алдвоката, та не було роз`яснено порядок проходження огляду на стан алкогольного спяніння. Натомість, працівники поліції безпідставно склали протокол за ст. 130 КпАП України, оскільки у ОСОБА_1 не було жодних ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення, яке мотивоване наступним:

-протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, оскільки у ньому не вірно та незрозуміло сформульована суть правопорушення, яка складається з двох частин - керування з ознаками алкогольного сп`яніння за яке відсутня відповідальність та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;

-працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 268 КпАП України, не роз`яснили порядок проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від його проходження, що є порушенням ст. 266 КпАП України та свідчить про недійсність такого огляду;

-відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського є недопустим доказом, оскільки містить ознаки монтажу, не відображає всього спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, не містить моменту встановлення ознак алкогольного сп`яніння. Водночас, невідоме джерело походження відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушгення, що також свідчить про його недопустимість.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопррушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Так, відповідно до положень ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами та іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 підтверджується:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 032623, в якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 був ознайомлений із його змістом, що зафіксовано відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського;

- відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому Законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 032623, суд зважає на таке.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, а також беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Малофаєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р., та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 р., ЄСПЛ серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготовитися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Ураховуючи викладене, вивчивши та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги фабулу, яка викладена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 032623, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, з огляду на таке.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Суд розцінює невизнання вини ОСОБА_1 , як спосіб захисту, обраний правопорушником з метою уникнення відповідальності.

Щодо посилань ОСОБА_1 на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КпАП України, суд зауважує, що протокол складено у відповідності до вимог вказаної статті. Посилання на не вірно сформульоване правопорушення є безпідставними, оскільки керування з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є нерозривно пов`язаними та відображають саму суть правопорушення.

Щодо посилань ОСОБА_1 на не роз`яснення прав та обов`язків, не роз`яснення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідків відмови від його прорходження, суд зважає на натупне.

Із відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського убачається, що після зупики ОСОБА_1 , останньому роз`яснено його права, зокрема право на юридичну допомогу. У подальшому, ОСОБА_1 роз`яснено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від проходження такого огляду.

Крім того, у ході дослідження відеозапису, судом не становлено будь-яких порушень поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вимог ст. 266 КпАП України.

На підставі викладеного, суд вважає необґрунтованими вищевказані посилання ОСОБА_1 на порушення його прав та не вбачає порушень проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, щодо посилань ОСОБА_1 на неповноту відеозапису та на недопустимість оптичного диску з відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського, суд зважає на наступне.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

При цьому, суд зважає, що долучений до матеріалів справи в якості доказу оптичний диск з відеозаписом із нагрудної камери патрульного поліцейського було виготовлено у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на вказаній камері в електронному вигляді у виді файлу.

Записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Вищевказана позиція суду знаходить своє відображення, зокрема і у постанові Верховного Суду (справа № 751/6069/19; провадження: № 51-1704км20 від 10.09.2020).

Що ж стосується неповноти відеозапису та його можливої фальсифікації, суд зауважує, що відеозапис є безперервним, містить у собі момент виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , фіксує його відмову від проходження огляду та закінчується моментом ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 33 КпАП України суд при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КпАП України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Разом з цим, зважаючи на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, суд вважає за необхідне остаточно призначити стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі приписів ч. 3 ст. 30 КпАП України.

Керуючись статтями 30, 33, 40-1, ч. 1 ст. 130 КпАП України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ч. 3 ст. 30 КпАП України, шляхом приєднання невідбутої частини стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2023, визначити ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік 11 місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя В.В. Дев`ятко