Єдиний унікальний номер судової справи 490/3963/22
Номер провадження 33/812/488/23 Головуючий у місцевому суді: Подзігун Г.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №327324, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 23 серпня 2022 року, встановлено, що 23 серпня 2022 року о 08 год. 29 хв. в місті Миколаєві по вулиці 3 Слобідській біля будинку №30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем, марки і моделі ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різке забарвлення шкіряного покрову. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі або на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Газоаналізатора Alcotest Drager відмовився. Вказаним водій порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, 11 липня 2023 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Оскільки вказана апеляційна скарга була подана із пропуском строку на апеляційне оскарження та не містила клопотання про поновлення вказаного процесуального строку, то постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , було повернуто особі, яка її подала.

20 жовтня 2023 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , повторно подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Одночасно, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови районного суду, з посиланням на те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 було отримано лише 30 червня 2023 року.

При цьому, звернуто увагу на те, що текст оскаржуваної постанови надіслано та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 25 січня 2023 року, тобто вже після завершення строку на його апеляційне оскарження.

Також зазначено, що копію постанови Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2023 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 не отримував, а про її наявність дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 10 жовтня 2023 року.

У судове засідання, призначене на 08 листопада 2023 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки поштою та на електронну пошту, яка зазначена в апеляційній скарзі, а також за допомогою телефонограми, тобто належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.294 КУпАП.

Оскільки особа, яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, та не скористалася правами, передбаченими ст.268 КУпАП, то апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

Так, у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників справ про адміністративні правопорушення виступає передбачений у ч.2 ст.294 КУпАП порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілою стороною протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з дня її винесення, передбачене ч.2 ст.294 КУпАП, надає особі, яка бажає оскаржити судове рішення, достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади, період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами КУпАП, процесуальні дії під час провадження у справі про адміністративне правопорушення мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, причина пропуску строку звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову місцевого суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

При цьому, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» п.27, та «Трух проти України»).

Так, за матеріалами даного провадження встановлено, що справа неодноразово призначалась в суді першої інстанції, зокрема, на 17 жовтня 2022 року, 15 листопада 2022 року, 09 грудня 2022 року та 10 січня 2023 року.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.

Зі змісту постанови убачається, що у судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. З обставинами, викладеними в протоколі не погодився.

За такого, ОСОБА_1 мав право оскаржити вищевказану постанову протягом 10 днів з дня винесення постанови, тобто по 19 січня 2023 року включно.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 починаючи з 10 січня 2023 року по 20 жовтня 2023 року звертався до Центрального районного суду міста Миколаєва із заявою про надання йому копії постанови суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що отримав копію постанови районного суду лише 30 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу, подану вперше лише 11 липня 2023 року, постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2023 року повернуто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що вона була подана після закінчення строку на апеляційне оскарження та особа не заявляла клопотання про поновлення такого строку.

Вдруге апеляційну скаргу подано 20 жовтня 2023 року, тобто, поза межами строку, встановленого ст.294 КУпАП.

Як вище зазначалось, з рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що «від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Процедура визначення строку для подання апеляційної скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні дані про обізнаність ОСОБА_1 про те, що справа розглядається в районному суді та про участь останнього при розгляді справи, а матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 з 10 січня 2023 року вживав заходів та звертався до районного суду для отримання копії оскаржуваної постанови, а також зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, а також враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду. При цьому, обставини, на які посилається особа, яка подає апеляційну скаргу, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Посилання ОСОБА_1 на неможливість своєчасного подання апеляційної скарги з причин не отримання копії постанови суду, яка постановлена 10 січня 2023 року, є безпідставними та свідчать про обізнаність особи, яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення про дату ухваленої судом постанови.

Доводи щодо дати отримання копії постанови суду як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення ч.2 ст.292 КУпАП пов`язують строки оскарження виключно з моментом винесення судом відповідної постанови, а не з моментом її вручення особі.

До того ж, сам по собі факт не отримання копії повного тексту оскаржуваної постанови в день її проголошення, враховуючи обізнаність про розгляд справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження.

Більш того, навіть з дати отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 пропущено 10-денний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції при подачі вперше апеляційної скарги.

Посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на день надіслання та реєстрації постанови судді до Єдиного державного реєстру судових рішень, та оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, не ґрунтується на вимогах ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якою початок строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення починається з дня винесення постанови, а не з дня надіслання постанови до Єдиного державного реєстру судових рішень, оприлюднення у реєстрі, чи ознайомлення з нею на сайті.

Посилання ОСОБА_1 на те, що копію постанови Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2023 року ним не отримано, а з текстом вказаної постанови він ознайомився лише 10 жовтня 2023 року, не приймається судом до уваги, оскільки вказане не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що згідно з вимогами ч.2 ст.294 КУпАП, початок перебігу строку на апеляційне оскарження встановлено з дня винесення оскаржуваної постанови, а не з дати ухвалення апеляційним судом постанови про повернення апеляційної скарги чи моменту отримання її копії.

За такого, оскільки апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не містять обґрунтування, як саме зазначені апелянтом обставини унеможливили вчасне оскарження постанови суду, то суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вирішує інші клопотання у справі та не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, у випадку відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційна скарга повертається апеляційним судом особі, яка її подала.

Отже, відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова