Справа № 487/3639/23
Провадження № 33/812/398/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Павлюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником адвокатом Павлюк Світланою Олександрівною - на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

У С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №331061 від 22 березня 2023 року вбачається, що 22 березня 2023 року о 18 год 35 хв в м. Миколаїв, по вул. Суднобудівників водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, почервоніння обличчя, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому закононодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Павлюк С.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що поліцейським було порушено хронологічний порядок складання протоколу , що виходячи з визначених ст. 73-74 КАС України є підставою для визнання таких доказів як протокол та направлення недопустимими доказами. Так протокол складено о 18:30 год, та у ньому зазначено що о 18:35 год ОСОБА_1 керував Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_1 , на відеозаписі з портативного відеореєстратора початок запису зафіксовано 18:36:33, а момент фактичної зупинки поліцейським руху транспортного засобу о 18:36:45, в акті огляду не зазначено дати складання даного акту, направлення оформлено о 18:35 год. Отже і протокол і направлення складенні завчасно до моменту початку відеозапису та моменту фактичного зупинення авто ОСОБА_1 . Розбіжність у часі фіксування вчинення правопорушення є підставою для фіксування факту перевищення поліцейським службових повноважень. Крім того відеозапис не є безперервним та на ньому не зафіксовано складання поліцейськими протоколу та направлення на огляд, що ставить під сумнів належність та допустимість його, як доказу. Всупереч вимогам ст. 265-1 та 266 КУпАП поліцейський не вилучив у ОСОБА_1 посвідчення водія, не відсторонив його від керування транспортним засобом та навіть не висловив намір цього зробити, що спростовує наявність підстав вбачати в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінов проти України», «Малофєєв проти Росії», «Карелін проти Росії», в яких зроблено висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі та самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. На думку апелянта суд першої інстанції фактично обрав собі «функцію обвинувачення», надавши пріоритет одним доказам (відеозапису) та не надавши оцінку допустимості і належності доказів, викладених у протоколі та направленні.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Павлюк С.О. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9-а Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оскаржуваної постанови вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №331061 від 22 березня 2023 року вбачається, що 22 березня 2023 року о 18 год 35 хв в м. Миколаїв, по вул. Суднобудівників водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, почервоніння обличчя, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому закононодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 від підпису протоколі, отримання його копії та дачі пояснень фактично відмовився.

Відеозйомкою, проведеною працівниками поліції, підтверджується, що працівники поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , встановивши у нього ознаки наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя), про що його повідомлено, двічі пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, від чого ОСОБА_1 двічі відмовився (що зафіксовано на відео з реєстратора №471631 о 18:46:40, 18:46:51).

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме, відмови ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність присутніх в матеріалах справи та досліджених судом доказів свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки ними доведено порушення ОСОБА_1 вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху щодо обов`язку водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським було порушено хронологічний порядок складання протоколу, що є підставою для визнання таких доказів як протокол та направлення недопустимими доказами не знайшли свого підтвердження.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений працівником поліції о 18:50, а не о 18:30, як зазначила захисник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, а невідповідність часу вчинення правопорушення, вказаного у протоколі, та часу, зазначеному у направленні - 18:35 год, з відеозаписом події, де час зупинки зафіксований о 18:36 год, не заслуговують на увагу, оскільки така незначна розбіжність у часі не може бути підставою для визнання цих документів неналежними доказами та скасування постанови суду, оскільки це логічно пояснюється технічними особливостями роботи пристрою, який може не співпадати з точним часом.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість як доказу у справі відеозапису, долученого до матеріалів справи, де зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, через те, що він не є безперервним та на ньому не зафіксовано сам процес складання протоколу про адміністративне правопорушення, то слід зазначити наступне.

Проведений працівниками поліції відеозапис фіксації правопорушення на боді-камери 471631 та 474659, а саме відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є безперервним (відео файл з боді-камери 471631 починається о 18:36:33 та закінчується о 18:55:17 та відеофайл з бодікамери 474659 починається о 18:37:17 та закінчується о 18:54:47) та містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення та є достатнім для встановлення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

Посилання апеляційної скарги на те, що акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати його складання - не заслуговують на увагу, оскільки форма цього акту передбачена додатком № 2 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, та не містить графи щодо дати його складання.

Твердження захисника Павлюк С.О в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції не вилучили у ОСОБА_1 посвідчення водія та не відсторонили його від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді. До того ж, з проведеного працівниками поліції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно нього буде складатися протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено його права, але він, зачинивши автомобіль ключем, пішов у напрямку магазину, тим самим фактично відмовившись отримувати копію постанови та давати пояснення, а тому, працівники поліції не мали можливості вилучити у нього водійське посвідчення та відсторонити його від керування.

Твердження ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, про те, що він не знаходився за кермом, в той час коли відносно нього складався протокол, не заслуговує на увагу, оскільки він був зупинений працівниками поліції о 18:36 та вже о 18:46 поліцейським було повідомлено про виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, після того, як було повідомлено, що буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 пішов до магазину. За таких обставин той факт, що на час повідомлення працівниками поліції про необхідність пройти медичне обстеження ОСОБА_1 вийшов із салону автомобіля не звільняє його від передбаченого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України обов`язку на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Прийняте судом першої інстанції рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у рішеннях «Лучанінов проти України», «Малофєєв проти Росії», «Карелін проти Росії», на які посилається апелянт.

На переконання апеляційного суду надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а тому немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Зважаючи на викладене, з урахуванням положень ст. 33 КУпАП, ОСОБА_1 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За такого прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником адвокатом Павлюк Світланою Олександрівною - залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.В. Коломієць