Номер провадження: 33/813/342/23
Номер справи місцевого суду: 509/4904/22
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пінькової К.Ю., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Богорел Сергія Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 124 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою притягнуто ОСОБА_1 - визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 гривні.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №122201 складеного 03.11.2022 року, вбачається, що 03.11.2022 року о 17:56 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», д/н НОМЕР_1 , 12 км + 379 м а/д Н-33 Одеса-Білгород-Дністровський-Монаши, при виконані обгону на перехресті з вулицею Теніста в с. Нова Долина, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку і повертав ліворуч. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушили вимоги п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою, адвокат Богорел Сергія Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що Судом не встановлено, чиї з водіїв дії призвели до зіткнення транспортних засобів. Скаржник вважав, що дії саме водія автомобілю Volkswagen, д/з НОМЕР_2 , ОСОБА_2 призвели до зіткнення транспортних засобів і саме дії наведеного водія знаходяться у причинно-наслідковому зв?язку із ДТП, яка сталася. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1, п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, а відповідно вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Пунктом 10.1 ПДР передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Пунктом 2.3 (6) ПДР передбачено, що водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Скаржник вважав, що за загальним правилом: включення покажчика повороту не дає водію переваги у даному маневрі. Також скаржник вважав, що з наведених пояснень вбачається, що водій ОСОБА_2 перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; з пояснення видно, що він був неуважним, та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не міг реагувати на її зміну. 16.01.2023 року за № 501/23-Bx. він подавав до суду через підсистему «Електронний Суд» письмове клопотання про призначення транспортно-трасологічної експертизи та експертизи лако-фарбового покриття. В обґрунтування необхідності її призначення скаржник наводив, що водій ОСОБА_1 , не згоден із інкримінованим йому порушенням правил дорожнього руху України і із притягненням його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, оскільки вважає, що саме дії водія автомобілю Volkswagen, д/з НОМЕР_3 , призвели до зіткнення транспортних засобів і саме дії наведеного водія знаходяться у причинно-наслідковому зв?язку ДТП, яка сталася. Вважав, що за результатами експертного дослідження буде можливість встановити наявність вини іншого учасника ДТП - водія автомобілю Volkswagen і відсутність в діях водія автомобілю Hyundai Sonata ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення і тому така експертиза є необхідною. Наведене клопотання суд розглядав у першому і останньому судовому засіданні по цій справі 02.02.2023 року, коли прийняв оскаржувану постанову, яка містила, на думку скаржника лише протиріччя. Під час розгляду клопотання скаржник зазначав, що звертав увагу суду першої інстанції та ту обставину, що матеріали справи пояснення водіїв, протокол та схему ДТП, з яких неможливо становити, що саме дії водія ОСОБА_1 призвели до зіткнення транспортних засобів. Але ж судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні наведеного клопотання. Тоді скаржником було заявлено усне клопотання, яким з урахуванням відсутності транспортно-трасологічного дослідження, останній просив призначити у справі автотехнічну експертизу обставин ДТП та з?ясувати, чиї дії з водіїв призвели саме до зіткнення транспортних засобів і чи міг один і другий водій уникнути зіткнення. В якому суд першої інстанції теж відмовив. Скаржник вважав, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 у зіткненні транспортних засобів, а тому у його діях відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Оскаржувана постанова Овідіопольського районного суду міста Одеси має бути скасована лише за цими помилково встановленими судом обставинами, на думку скаржника. Також скаржник вважав, що суд апеляційної інстанції не може самостійно виправити допущені судом помилки, та залишити таку постанову в силі, не скасувавши її. Скаржник вважав, що суд першої інстанції був обмежений процесуальними строками накладення стягнення (ст. 38 КУпАП), оскільки ДТП сталася 03.11.2022 року. Між тим, вважав, що передчасне притягнення особи до адміністративної відповідальності без перевірки базових первинних елементарних та необхідних обставин і з?ясування наявності кваліфікуючої ознаки статті 124 КУпАП - пошкодження транспортних засобів по віні учасника ДТП, є неприпустимим. Вважав, що суд мав реальну та фактичну можливість в межах процесуальних строків накладення стягнення вирішити наведені питання, одна лише перше судове засідання у цій справі було проведено 02.02.2023 року і воно ж стало останнім. Суд першої інстанції наводив в оскаржуваній постанові, що представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Богорел С.В., в судовому засіданні не заперечував, щодо порушення ОСОБА_1 п. 14.6(а) ПДР України, однак не визнав, що порушення вказаного пункту правил дорожнього руху призвело до ДТП та отримання транспортними засобами механічних пошкоджень. Однак рішення суду не містить обґрунтувань та мотивів відхилення доводів сторони захисту. Тим самим скаржник зазначав, що повноцінний суд у першій інстанції не відбувся: суддя формально підійшов до питання необхідності притягнення особи до адміністративної відповідальності. Законодавцем не випадково було передбачено для суду саме тримісячний термін для притягнення до адміністративної відповідальності, ніж для певних посадових осіб, яким надано два місяці, і тому, треба розуміти, у судді було достатньо часу для організації повноцінного розгляду справи та витримання усіх необхідних процедур.

Тому, скаржник звертав увагу суду апеляційної інстанції на недопущення розгляду моєї апеляційної скарги без надання (незазначення у своєму рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторони захисту) належної оцінки вищезазначеним аргументам сторони захисту.

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення адвоката Богорел С.В. апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що підтверджується наступними доказами:

- протоколо про адміністративне правопорушення серії ААД№122201

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- схемою місця ДТП;

- фотофіксацією механічних пошкоджень транспортних засобів (а.с.10)

Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9. ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 14.6.а. ПДР України встановлено заборону обгону на перехресті.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, дійшовши висновку, про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», д/н НОМЕР_1 ,здійснював обгін на перехресті, виходив, зокрема, зі схеми відповідно до якої:

Місце автопригоди 12 км + 379 м а/д Н-33 Одеса-Білгород-Дністровський-Монаши , Загальна ширина проїзної частини складає 8,7 м (4,4+4,3), а враховуючи те, що вказана проїзна частина містить по одній смузі руху в обох напрямках, то середина проїзної частини розташована на відстані 4,35 м (8,7 : 2).

Місце зіткнення автомобілів позначено на відстані 5,8 м від крайньої межі проїзної частини від напрямку руху автомобіля «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 . Зважаючи на те, що місцем зіткнення позначено на відстані 5,8 м від країньої межі проїзної частини з правого боку, вказана обставина свідчить, що ОСОБА_1 здійснено виїзд на смугу зустрічного руху, а саме перетин середини проїзної частини, що розділяє смуги зустрічних напрямків руху, а саме 4,35 м.

Також апеляційним судом перевірено первісні пояснення ОСОБА_1 , в яких його представник в судовому засіданні не заперечував. Так з пояснень ОСОБА_1 , вбачалось, що за 10 м до здійснення маневру повороту ліворуч т/з «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 , останній побачив сигнал повороту вищевказаного транспортного засобу.

В судовому засіданні представник скаржника не надав обґрунтувань стосовно, які дії були предприйняті ОСОБА_1 з метою уникнення зіткнення. До того ж на схемі ДТП не відображено, гальмівних слідів т/з «HYUNDAI SONATA», д/н НОМЕР_1 , місце розташування якого від місця розташування т/з «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 складає 57 м, а місце розташування т/з «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 від місця зіткнення 5,4 м, то суд апеляційної інстанції робить висновок, що ОСОБА_1 жодних дій, щодо уникнення зіткнення не було прийнято, що підтверджується поясненнями представника ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 не встиг відреагувати на сигнал повороту водія т/з «VOLKSWAGEN» .

Водієм т/з «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зазначалось в поясненнях, що за 50 м до здійснення ним маневру повороту ліворуч, завчасно було увімкнено сигнал повороту ліворуч.

Втім, апеляційний суд виходить із характеру пошкоджень автомобілів наявних в матеріалі справи, пояснень водіїв обох транспортних засобів, та схеми автопригоди.

Щодо клопотань скаржника та його представника, які були відхилені судом першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що вони не були позбавлені права звернутися із такими клопотаннями до апеляційного суду, але ж ні в апеляційній скарзі, ні під час розгляду в судовому засіданні клопотань скаржником та його представником не заявлено.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1, п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, а відповідно вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Апеляційний суд виходячи з пункту 10.1 ПДР вбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та пункту 2.3 (6) ПДР передбачено, що водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, та виходячи з цього зазначає, що водій ОСОБА_2 попередив про намір своїх дій, а саме вчинення маневру повороту ліворуч, включив поворот(що підтверджується ОСОБА_1 ) знизив швидкість, що відображено на схемі ДТП і т/з «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_2 під керуванням останнього знаходився на незначній дистанції від місця зіткнення на відміну від т/з «HYUNDAI SONATA», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ..

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводави з яких виходив суд першої інстанції, що в даному випадку, мається склад та подія адміністративного правопорушення водія ОСОБА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і воно дійсно мало місце, що підтверджено матеріалами справи (адміністративним протоколом, схемою місця ДТП, та письмовими матеріалами справи), дії інспектора по складанню протоколу відносно ОСОБА_1 , повністю відповідали вимогам Закону та протокол у справі про скоєння адміністративного правопорушення складено законно та обґрунтовано, що підтверджується вищеописаними доказами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету зокрема стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

В законодавстві України діє поняття Аналогія закону (крім кримінального права, заборона встановлена ч.4 ст. 3 КК України).

Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини, тобто суду надається право вирішувати справи за допомогою аналогії закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає підстав для сумніву у наданих доказах щодо обставин справи, викладених у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

Отже, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками, що, застосовуючи норми КК України за аналогією, не виключає можливості допущення таких порушень обома учасниками ДТП.

Таким, чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції, із висновком якого погоджується і апеляційний суд, було встановлено, що з технічної та правової точок зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться (перебувають) дії водія ОСОБА_1 , та навіть, якщо б була встановлена у судому рішенні наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та подією ДТП, автоматично не виключила б вини ОСОБА_1 у порушенні п.14.6.а. ПДР України.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апелянта про те, що рішення суду не містить обґрунтувань та мотивів відхилення доводів сторони захисту, частково є слушними , так як на момент слухання справи її матеріали містять тільки клопотання адвоката з процедурних питань , і не містять правової позиції, аналізу ДТП або доводів сторони захисту. Крім того, суд надав належну та обгрунтовану позицію щодо вчиненної ДТП, яка доводами захисту в апеляційній скарзі не спростована.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу, судом першої інстанції були враховані характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , який до адміністративної відповідальності притягнутий вперше.

Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Богорел Сергія Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 01 березня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький