Справа № 188/1409/22
Провадження № 3/188/42/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Ніколаєва І.К., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від відділення поліції №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані НОМЕР_1 від 05.02.2020, проживаючого в АДРЕСА_1 ,військовослужбовця

за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 4. ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом, серії ДПР18 № 154813 складеного інспектором СРПП ВП №4 СРУП ГУНП в Дніпропетровській області Поєдинцевим В.О. що 26.11.2022 року о17 годині 44 хвилин в смт. Петропавлівка по вул. Садова біля будинку Водій ОСОБА_1 керував автомобілем ОРЕL VЕКТRАВ д.н.з НОМЕР_2 та після скоєння ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь ,чим порушив вимоги п.2.10 є Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена,ч.4 ст.130 КУпАп.

В судове засідання правопорушник не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідно до ст.268 КУпАП, суддя вважає, що справу можливо розглядати без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Враховуючи вищевикладені норми, суд вважає можливим слухати справу за відсутності правопорушника ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відсутні об`єктивні докази які б вказували на вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п.2.10 «є» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

У разі невиконання вимог п.2.10 «є» ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а саме за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 р. визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Матеріали адміністративної справи не містять належних доказів того,що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після вчинення ДТП і після цього останній автомобілем не керував, в рапорті інспектора СРПП ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області В.О. Поєдинцева зазначено, що автомобіль ОРЕL VЕКТRАВ д.н.з НОМЕР_2 після скоєння ДТП знаходився в дворі буд. АДРЕСА_1 зі слідами ДТП, в даному дворі знаходився водій ОСОБА_1 , який вів себе зухвало на запитання працівників поліції не реагував та будь-які зауваження. В присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгер АКСЕ 0240 чи проходження такого в медичному закладі на, що останній відмовився в категоричній формі.

На переконання суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки не містять доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню у даній справі.

Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи відеозапису із нагрудних камер працівників поліції, суд враховує, що на такому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, відомості про факт вживання ОСОБА_1 алкоголю після ДТП за його участю, на вказаному відеозаписі відсутні, у зв`язку з чим наявна на ньому інформація винуватість ОСОБА_1 у вживанні водієм транспортного засобу алкоголю після ДТП за його участю, не доводить.

Інші долучені до матеріалів справи письмові документи суд вважає також не достатньо переконливими в якості доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке встановлює ч.4 ст.130 КУпАП з наступних підстав.

Як видно, жодних інших доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.10 є Правил дорожнього руху, за викладених у складеному щодо нього протоколі обставин, суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу не додано жодного доказу, який би з точністю вказував на те, що останній 26 листопада 2022 о 17 годині 44 хв після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, вживав алкоголь, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР № 154813 від 26.11.2022 року.

На підтвердження такому висновку суд бере до уваги відсутність як свідків вживання ОСОБА_1 алкоголю саме ПІСЛЯ ДТП, так і інших доказів, які б підтверджували вживання останнім алкоголю саме після ДТП.

Таким чином жодних доказів, які би вказували на те, що після ДТП, учасником якої став ОСОБА_1 , останній почав вживати алкогольні напої немає.

Відсутність фіксації працівниками поліції факту вживання ОСОБА_1 алкоголю виключає доведеність вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

До того ж, зі змісту ст.266 КУпАП слідує, що факт вживання алкогольних напоїв може підтверджуватися результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем в закладі охорони здоров`я.

Як видно, у даному випадку ОСОБА_1 не пройшов у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки, ні в медичному закладі.

Відтак, зроблені поліцейськими висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП ґрунтуються виключно на поясненнях свідків під час складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, а тому не можуть бути покладені в основу доведення його вини.

Поряд з цим, сама відмова від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння не передбачає настання відповідальності за ч. 4 ст.130 КУпАП.

Фактично,з матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто факт вживання алкоголю не є підтвердженим, а відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена ч.1ст.130КУпАП, про що протокол відносно ОСОБА_1 складено не було.

Водночас, суд не вправі самостійно змінювати, уточнювати на шкоду ОСОБА_1 викладену у протоколі про адміністративне правопорушення фабулу, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні правопорушення.

За наведеного, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Приписи ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

За наведеного та оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки не надано належних доказів його вини в скоєнні цього адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя , -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої

винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою

особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя І. К. Ніколаєва