Справа № 206/551/23
Провадження № 3/206/451/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

02.03.2023року суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Малихіна В.В. в залі суду в м. Дніпро, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.12.2022 року о 21.05 год. у м. Дніпро, вул. Святогірська, буд. 2г, керував транспортним засобом Daewoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. У встановленому законом порядку водій пройшов огляд в медичному закладі КП «ДБКЛПД» ДОР. Згідно висновку №5903 від 08.01.2023 року, водій перебував в стані наркотичного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Крім того на адресу суду надходили письмові пояснення від ОСОБА_1 , де він зазначає, що зупинка його автомобіля була неправомірною, оскільки з його боку не було будь-яких порушень, також зазначає, що в протоколі не описані ознаки, за якими складено протокол, крім того ОСОБА_1 у поясненнях також зазначає, що працівник поліції при здачі сечі не був присутнім, а була тільки одна працівниця медзакладу, що є порушенням ст. 266 КУпАП, також особа, відносно якої складено протокол зазначає, що а матеріалах справи не міститься акту огляду на стан сп`яніння, на підставі чого, просить закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин п. 2.9а ПДР. Ці вимоги Правил ОСОБА_1 порушив.

Провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 459885 від 27.01.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 05.12.2022 року о 21.05 год. у м. Дніпро, вул. Святогірська, буд. 2г, керував транспортним засобом Daewoo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. У встановленому законом порядку водій пройшов огляд в медичному закладі КП «ДБКЛПД» ДОР. Згідно висновку №5903 від 08.01.2023 року, водій перебував в стані наркотичного сп`яніння, а саме фенілалкіламін; рапортом, де зазначено, що у водія виявлено явні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло; висновком щодо результатів медичного огляду, повідомленням про запрошення та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість водія поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, рапортом, висновком щодо медичного огляду на стан сп`янінн, повідомленням про запрошення та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням судді, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Суд критично ставиться до доводів, які навів ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях виходячи з наступного.

По-перше, згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Крім того, працівники поліції наділені превентивною функцією, метою якої є профілактика та запобігання вчиненню правопорушень, в ході реалізації профілактичного контролю стосовно додержанням вимог законів. Згідно з ст. 31 ЗУ «Про національну поліцію» одним із превентивних заходів є зупинення транспортного засобу та перевірка документів особи.

По-друге, ОСОБА_1 зазначає, що у протоколі не містяться ознаки стану сп`яніння, проте в матеріалах справи наявний рапорт, в якому зазначені ознаки стану сп`яніння водія.

По-третє, особа, відносно якої складено протокол в поясненнях також зазначає, що працівник поліції не був присутнім під час здачі аналізу, в порушення вимог ст. 266 КУпАП, однак ОСОБА_1 не подано клопотань про допит працівників поліції та працівниці лабораторії, які могли б підтвердити чи спростувати доводи ОСОБА_1 .

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною повністю.

При цьому слід зазначити, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1ст. 33 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Враховуючи, що санкція ч. 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне покарання, вважаю необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-35, 130, 221, 245, 276-280, 283-287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

Постанова можебути оскарженав 10-денний строк здня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Малихіна