Дата документу 13.03.2023Справа № 554/1708/23
Провадження № 3/554/1252/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2023 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в залі суду в м. Полтаві протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, одруженої, РНОКПП НОМЕР_1 , інші відомості про особу ініціатором складення протоколу не надані

в с т а н о в и в :

Справа, що розглядається

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 1223 від 21 лютого 2023 року (далі - Протокол), ОСОБА_1 вчинила порушення абз. «ґ» п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі - ПК України) та встановленого Порядку заповнення та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556 (далі - Порядок № 111/26556), зокрема не подала податкові розрахунки за формою 1-ДФ за ІV квартал 2019 року та за І квартал 2020 року.

Закон

Відповідно до ч. 1 ст. 163-4 КУпАП неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян, - тягне за собою попередження або накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також на громадян - суб`єктів підприємницької діяльності у розмірі від двох до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 ПК України платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.

Згідно абз. «ґ» п. 176.2 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 6 і 15 Розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 566 від 02 липня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року за № 1046/29176 (далі - Інструкція № 1046/29176) у Протоколі під час його складання обов`язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол, та які положення законодавства порушено. Якщо є свідки правопорушення та потерпілі, до протоколу вносяться їх прізвища, імена та по батькові, а також місце проживання. До Протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з роз`ясненням Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року по справі № 815/1071/16 висновки, викладені в акті перевірки або звірки щодо встановлених порушень платником податків не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки. Думка, висловлена посадовими особами контролюючого органу в акті перевірки або довідках про проведення звірки, зокрема щодо реальності вчинених платником податків господарських операцій, повинна оцінюватися судами із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом серед іншого висновками акту перевірки платника платків або актами перевірки його контрагентів. Відповідно, судове рішення щодо правомірності сум грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом платнику податків, не може мотивуватися виключно даними акту перевірки цього платника податків або його контрагентів, або даними звірок, якщо ці дані обґрунтовано заперечуються платником податків та при цьому не підтверджені іншими доказами, зібраними у справі. Виходячи з наведеного, до остаточного вирішення спору в порядку адміністративного судочинства між податковим органом і платником податку, складені працівниками податкового органу акт та відповідні податкові повідомлення-рішення відображають лише позицію однієї з сторін спору, а тому не можуть бути підставою для висновку про наявність в діях посадової особи платника податку вини в формі умислу або необережності, і відповідно бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення наявності в її діяннях складу адміністративного правопорушення, який повинен встановлюватись на підставі відповідних доказів, що стверджують не тільки наявність правопорушення, а й вини особи у його вчиненні.

Беручи до уваги вищевикладені положення законодавства України, суд вважає, що питання, які він має розглянути за кожним із елементів складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є наступними.

Запитання № 1.

Чи доведено поза розумним сумнівом, що порушниця є суб`єктом підприємницької діяльності або належить до посадових осіб підприємств, установ і організацій?

Запитання № 2.

Чи доведено поза розумним сумнівом, що діяння, вчинення якого інкримінується порушниці полягає у: а) неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів; б) перерахуванні податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством); в) неповідомленні або несвоєчасному повідомленні державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян?

Запитання № 3.

Чи доведено поза розумним сумнівом факт дотримання ініціатором складення протоколу належної правової процедури щодо притягнення порушниці до адміністративної відповідальності?

Ставлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності до вчинення інкримінованого йому правопорушення

В судове засідання порушниця не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, про причини своєї неявки не повідомила та заяви про відкладення розгляду справи не подала, у зв`язку з чим суд розглянув справу за її відсутності.

Докази та встановлені судом обставини справи

Єдиним наданим ініціатором складення протоколу до суду доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення є Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 19 листопада 2019 року по 14 травня 2020 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 19 листопада 2019 року по 14 травня 2020 року з поясненнями до нього № 903/16-31-24-05-01/ від 30 січня 2023 року (далі - Акт) (а. с. 1 - 7), із висновків, зроблених посадовою особою в якому слідує, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені такі порушення самозайнятою особою ОСОБА_1 , зокрема абз. «ґ» п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51 ПК України та Порядку № 111/26556, що виразилося в неподанні податкових розрахунків за формою 1-ДФ за ІV квартал 2019 року та за І квартал 2020 року.

Будь-яких інших доказів до матеріалів справи не додано. Даних про наявність чи відсутність свідків або очевидців правопорушення Протокол не містить. Крім того, Протокол не містить і пояснень самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інформації про те, що остання відмовилася від їх надання.

Застосовуючи ці фактичні обставини до юридичних запитань, на які суд повинен надати відповідь при вирішенні цієї справи, суд приходить до наступних висновків.

Запитання № 1.

Чи доведено поза розумним сумнівом, що порушниця є суб`єктом підприємницької діяльності або належить до посадових осіб підприємств, установ і організацій?

На підставі встановлених вище фактів, поза розумним сумнівом судом не встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є суб`єктом інкримінованого їй адміністративного правопорушення, так як цього факту не випливає зі змісту Протоколу, з якого не слідує, що остання є працевлаштованою, тобто належить до посадових осіб підприємств, установ і організацій або ж є фізичною особою-підприємцем, тобто суб`єктом підприємницької діяльності. Надані до суду матеріали справи також не містять жодного доказу на підтвердження відповідної інформації.

В розрізі цього питання, окремо суд зауважує про відсутність і доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 згідно своїх повноважень дійсно зобов`язана була подавати податкові розрахунки та що інкриміноване їй порушення було вчинене саме нею.

Запитання № 2.

Чи доведено поза розумним сумнівом, що діяння, вчинення якого інкримінується порушниці полягає у: а) неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів; б) перерахуванні податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством); в) неповідомленні або несвоєчасному повідомленні державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян?

Дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у провину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі складу адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів та дозволяє суду належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП полягає у вчиненні таких діянь: неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів; перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством); неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

Суд зазначає, що Протокол має суттєві недоліки, так як в ньому суть правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП. Зокрема, при викладенні змісту порушення ініціатором його складення зазначено, що остання підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, оскільки вчинила порушення абз. «ґ» п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51 ПК Українита Порядку № 111/26556, не подавши податкові розрахунки за формою 1-ДФ за ІV квартал 2019 року та за І квартал 2020 року, що не утворює об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Тобто, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в Протоколі не розкрито суті адміністративного правопорушення згідно диспозиції ч. 1 ст. 163-4 КУпАП та не зазначено, які саме дії чи бездіяльність вчинила порушниця, що і є вираженням об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, яке ставиться останній в провину. Натомість, формулювання правопорушення, викладене в Протоколі ініціатором його складення є інтерпретованим, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, а відтак, прямо не передбачає відповідальності за вказаною нормою КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 163-4 КУпАП має бланкетний характер, тобто відсилає до іншого нормативно-правового акту, що передбачає відповідальність за вчинення окремих незаконних діянь, які врегульовані законодавством України.

Так, зі змісту Протоколу слідує, що ініціатор його складення посилався на нормативні акти, які нібито порушила ОСОБА_1 , не зазначаючи при цьому конкретні відомості про саму подію правопорушення та якими доказами підтверджується неподання нею податкових розрахунків за формою 1-ДФ за ІV квартал 2019 року та за І квартал 2020 року.

З цього приводу суд зазначає, що саме лише посилання на нормативні акти не розкриває суті конкретного порушення, вчинення якого інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також із вказаних норм неможливо встановити, яке саме діяння вчинила порушниця та чи був в неї обов`язок діяти певним чином.

До того ж, в Протоколі ініціатором його складення зроблено посилання на порушення ОСОБА_1 . Порядку № 111/26556, однак не розкрито порушення яких саме його положень нею було допущено, зважаючи на те, що названий документ вміщує в собі низку частин, абзаців та різних за змістом правових норм, які регулюють суміжні суспільні відносини.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги той факт, що посадовою особою у Протоколі не викладено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, суд не має можливості перевірити, чи є наданий до суду Акт належним доказом провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а відтак не приймається до уваги суду в такій якості. До того ж, висновки, викладені в акті перевірки або звірки щодо встановлених порушень платником податків не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки.

На підставі встановлених вище фактів, поза розумним сумнівом ініціатором складення протоколу не доведено та судом не встановлено наявності в діяннях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Запитання № 3.

Чи доведено поза розумним сумнівом факт дотримання ініціатором складення протоколу належної правової процедури щодо притягнення порушниці до адміністративної відповідальності?

В контексті наведеного питання слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку притягнення особи до відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При вирішенні цієї справи суд вважає на необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що як слідує зі змісту правопорушення ОСОБА_1 не подала податкові розрахунки за ІV квартал 2019 року та за І квартал 2020 року, то як на момент розгляду справи, так і на час складення Протоколу спливли строки для накладення адміністративного стягнення, регламентовані ст. 38 КУпАП.

При цьому, в контексті порушеного питання, суд зазначає що з огляду на положення п. 7 ст. 247 КУпАП, яким встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути, зокрема розпочато в зв`язку із закінченням строків, визначених ст. 38 КУпАП, ініціатором складення протоколу було грубо порушено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як сам по собі Протокол складений поза межами строків для накладення адміністративного стягнення, що є неприпустимим та свідчить про неправомірність його складення в цілому.

Крім того, суд звертає увагу на те, що окрім зазначеного, ініціатором складення протоколу при його оформленні було також грубо порушено вимоги ст. 254 КУпАП, відповідно до положень якої протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, зважаючи на те, що в Протоколі днем його вчинення зазначено 31 січня 2023 року, в той час як сам Протокол відносно ОСОБА_1 був складений лише 21 лютого 2023 року.

На підставі встановлених вище фактів, судом поза розумним сумнівом встановлено наявність процесуальних порушень процедури щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Прийняте у справі рішення

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що в даній ситуації Протокол не може прийматися до уваги суду в якості належного та допустимого доказу у справі в розумінні ст. 251 КУпАП, так як за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До того ж, зміст порушення в Протоколі відносно ОСОБА_1 викладено не конкретно, без зазначення обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки відповідальність повинна наступати за конкретно вчинене діяння, що слідує зі змісту ч. 1 ст. 9 КУпАП, якою визначено поняття адміністративного правопорушення.

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення ініціатором складення протоколу не надано і посилання на них в самому Протоколі не наведено, а тому констатація факту вчинення останньою адміністративного правопорушення в Протоколі є припущенням, яке на доказах не ґрунтується.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року у справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

На підставі встановлених вище фактів, враховуючи обставини складення Протоколу, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу інкримінованого їй правопорушення та необхідності закриття справи з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 247, 283 та 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Анатолій САВЧЕНКО