Справа № 201/9855/22
Провадження № 3/201/520/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., з секретарем судового засідання Галко С.Д., за участі прокурора Голушко В.В. особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Аракелової А.Р., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з УСР в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, працюючої проректором з навчально-виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, було складено протокол № 777 від 29 листопада 2022 року, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу, згідно наказу ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 08 серпня 2022 року № 388 КО «Про відрядження ректора» тимчасове виконання обов`язків ректора було покладено на проректора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» є посадовою особою юридичної особи публічного права і відповідно до положень підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

До УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ надійшло анонімне звернення 17 серпня 2022 року вх.№ Ан-119, щодо можливого порушення Закону України «Про запобігання корупції» в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів відносно ОСОБА_1 , а також використання нею службового автотранспорту в особистих цілях. Для встановлення всіх обставин було направлено запит до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (вих. № 3446/55/103/01-2022 від 09 вересня 2022 року) про надання інформації відносно ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 .

03 жовтня 2022 року за вх.№ 1737 було отримано відповідь від в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 , в якій зазначено що ОСОБА_1 зроблено запит до НАЗК щодо роз`яснення та жодних запитуваних документів надано не було.

Отже, в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 прийняла рішення в умовах конфлікту інтересів, а саме підписала лист від 19 вересня 2022 року № 34-01-207 щодо відмови у наданні інформації та копій документів відносно себе.

Приватний інтерес ОСОБА_1 зумовлений тим, що запит УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ стосувався безпосередньо неї та полягає у використанні нею адміністративної посади в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та дискреційних повноважень з метою уникнення відповідальності.

Реальний конфлікт інтересів ОСОБА_1 полягає у суперечності між її приватним інтересом, зумовленим тим, що перевірка УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ здійснюється відносно неї та її службовими повноваженнями, як в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», що впливає на об`єктивність та неупередженість під час прийняття рішення про відмову у наданні інформації та документів.

Таким чином, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та будучи, згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, знаходячись на робочому місці, в порушення вимог ст. 28 цього Закону, використала в особистих цілях дискреційні повноваження, надала пріоритет особистим інтересам та умисно прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: відмовила у наданні інформації та копії документів відносно себе, підписавши лист від 19 вересня 2022 року № 34-01-207, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні не визнала та просила закрити провадження в справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Аракелова А.Р. подавши письмові пояснення з приводу складеного протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Голушко В.В. у судовому засіданні вважала за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останньої у вчиненні зазначеного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку адвоката і прокурора, суд доходить до наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачено, що відповідальність особи за цією статтею наступає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з вимогами КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясуванні таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно абз. 13 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність таких складових, як приватний інтерес особи, службові повноваження такої особи, а також протиріччя між приватним інтересом і такими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно Наказу ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_3 від 08 серпня 2022 року тимчасово виконання обов`язків ректора у період часу з 13 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року покладено на проректора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1

09 вересня 2022 року за підписом начальника Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Даниляк А., до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» надіслано запит, в якому, зокрема зазначено, що Управління проводить перевірку щодо можливого порушення вимог та обмежень Закону, а тому, посилаючись на норми пункту 6 «Положення про Національну поліцію України», затвердженого постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 року просили надати:

Положення про преміювання;

Накази, (розпорядження, подання , клопотання, тощо), що стали підставою для преміювання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2020 року по теперішній час;

відомості щодо ознайомлення з антикорупційним законодавством проректора з навчально виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 ;

Контракт (трудовий договір) ОСОБА_1 укладений з ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури»;

Документи що стали підставою для призначення на посаду проректора з навчально виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 ;

Посадові обов`язки (інструкція) проректора з навчально виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 ;

Документи що стали підставою для призначення на посаду викладача кафедри будівельних та дорожніх машин ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_2 ;

Посадові обов`язки (інструкція) викладача кафедри будівельних та дорожніх машин ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_2 (з моменту призначення по теперішній час);

Інформацію чи надходили повідомлення від проректора з навчально виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 про наявний конфлікт інтересів до НАЗК чи інший визначений законом орган , якщо так, то надати копію таких повідомлень;

Положення про розподіл обов`язків між проректором з навчально виховної роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та його заступником (за наявності).

У відповідь на вказаний запит 19 вересня 2022 року в.о. ректора ОСОБА_1 повідомила Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області, що стосовно порушеного питання зроблено запит що додається до НАЗК щодо роз`яснення наявності / відсутності потенційного конфлікту інтересів в межах ст. 28 ч. 1 Закону України «Про запобігання корупції» щодо роботи в академії її чоловіка, професора кафедри будівельних та дорожніх машин ОСОБА_2

19 жовтня 2022 року Управлінням стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області було направлено запит до Національного агентства з питань запобігання корупції та Міністерство освіти і науки України про наявність повідомлення ОСОБА_1 про існування реального конфлікту інтересів у період з 08 серпня 2022 року по теперішній час.

25 жовтня 2022 року Національним агентством з питань запобігання корупції було повідомлено, що посада проректора з навчально-вихованої роботи ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (тимчасово виконуючий обов`язки ректора) до осіб, які зобов`язані повідомляти НАЗК про виникнення конфлікту інтересів не відноситься.

15 листопада 2022 року від Міністерства освіти і науки України направлено відповідь на адресу УСР в Дніпропетровській області, в якій зазначено, що в період з 01 січня 2020 року по 04 листопада 2022 року зареєстровані листи від в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 , про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону в.о ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, і який також, згідно примітки до статті 172-7 КУпАП, є суб`єктом адміністративного правопорушення вказаної статті.

В примітці до вказаної статті та п. 11 статті 1 Закону зазначено, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Статтею 28 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 172-7 КУпАП, є наявність реального конфлікту інтересів як суперечності між приватним інтересом особи та його службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність прийняття цією особою рішень, вчинення чи не вчинення дій на відповідній посаді.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Пунктом 3 роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, зазначено, що для встановлення реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, по-третє, така суперечність не може впливати, а реально впливає на обєктивність чи неупередженість прийняття рішення чи вчинення дій. Отже, конфлікт інтересів відповідно до Закону має місце у випадках, коли приватний інтерес особи впливає або суперечить об`єктивності чи неупередженості при прийнятті нею рішень.

Таким чином, конфлікт інтересів відповідно до Закону має місце у випадках, коли приватний інтерес особи може вплинути або суперечить об`єктивності чи неупередженості при прийнятті нею рішень.

Так, зі змісту запиту УСР в Дніпропетровській області від 09 вересня 2022 року вбачається, що запитувана інформація стосувалася загальних відомостей, які належать до внутрішнього користування, а не особисто в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» ОСОБА_1 .

Отже, дослідженими по справі доказами не підтверджено існування приватного інтересу у ОСОБА_1 під час підписання відмови у наданні інформації на запит працівників поліції, а також відсутні докази впливу приватного інтересу на об`єктивність та неупередженість ОСОБА_1 під час виконання нею службових обов`язків.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - умисне неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів у встановлених законом випадках та порядку.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно до Преамбули до закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За таких умов, з аналізу системного зв`язку Преамбули цього Закону із приписами ч. 2 ст.172-7 КУпАП, наявність умислу є обов`язковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

В даному ж випадку, слід звернути увагу на те, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого їй правопорушення.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно неї підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6,7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.О. Демидова