ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія ч.2 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі адвоката Індутного-Шматько С.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 13.11.2021 року о 21 год. 45 хв. в м. Харків по вул. Велика Кільцева, 14 він керував транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, результат огляду 2,51 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М., подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є немотивованою та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, матеріали справи не містять доказів своєчасного сповіщення його судом за адресою його реєстрації про місце в час розгляду справи, що порушило його права на захист.

Крім того, апелянт посилається на те, що поліцейськими спотворені та не підтверджені обставини справи, що стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відеозаписи, наявні в матеріалах справи, не містять відомостей, що ОСОБА_1 керував зазначеним автомобілем не тільки 13.11.2021 року о 21-45 год., а й взагалі в будь-який час, а тому, на думку апелянта, об`єктивна сторона за ч.2 ст.130 КУпАП відсутня.

Разом із тим, скаржник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №285610 від 13.11.2021 року є неналежним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, адже в самому протоколі не зазначено, коли саме ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, коли і яке стягнення на нього було накладено.

Окрім цього, апелянт зазначає, що свідки не бачили чи керував ОСОБА_1 автомобілем, та письмові пояснення було надано під диктовку та після відповідних вказівок патрульних поліцейських, тож свідки у справі є упередженими, а тому докази, що ґрунтуються на їх письмових поясненнях, не є допустимими.

Скаржник також вважає, що поліцейські порушили вимоги ст.266 КУпАП щодо проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Так, апелянт зазначає, що з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, не вбачається моменту, коли працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, апелянт посилається на те, що рапорт поліцейського є недопустимим доказом у справі у зв`язку з невідповідністю встановленим законом обов`язковим реквізитам.

Скаржник також стверджує, що працівниками поліції в порушення вимог ст.266 КУпАП не застосовано стосовно ОСОБА_1 відсторонення від керування транспортним засобом.

Разом із тим, що працівники поліції порушили порядок застосування портативних відеореєстраторів, адже в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №285610 від 13.11.2021 року зазначено, що до протоколу додаються відеозаписи з відеореєстраторів АХ02008 та 2М0548, а з відеозаписів вбачається, що серійні номери відеореєстраторів виглядають наступним чином: П8ТХ302008_002008, В83Х32М548_ХМ0548, що свідчить, на думку апелянта, про те, що надані відеозаписи не можуть вважатися допустимими доказами у справі.

Крім того, апелянт посилається на те, що зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення має на його думку суттєві недоліки та не відповідає іншим матеріалами справи. Так, у вказаному протоколі не містяться будь-які ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені поліцейським у ОСОБА_1 . Протокол не містить відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП протягом року з 13.11.2020 року. Матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування 13.11.2021 року автомобілем та передачі цього автомобіля для керування іншій особі. Протокол про адміністративне правопорушення містить невірні відомості щодо адреси реєстрації ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, адже тест проводив інспектор взводу №2 роти №4 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Губар Віталій Олександрович, який входить до складу екіпажу 4103.

Зі змісту відповіді на адвокатський запит вбачається, що 13.11.2021 року екіпаж 4103, який складав адміністративний матеріал за ч.2 ст.130 КУпАП, спеціальний технічний засіб для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не отримував.

Скаржник також вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не доводиться жодними доказами у справі.

Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції порушив принцип рівності і змагальності сторін, діяв упереджено, адже не задовольнив клопотання захисника Мізаріцького І.В. про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання.

Разом із тим, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що про розгляд справи на 21.09.2022 року він не був належно повідомлений, на адресу його реєстрації судова повістка не надсилалася, отримав копію оскаржуваної постанови в системі Електронний суд лише 14.10.2022 року, після чого ним 24.10.2022 року в тій же системі подано апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Враховуючи те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Індутний-Шматько С.М. не брали участі в судовому засіданні під час розгляду справи. Копію постанови про адміністративне правопорушення захисник отримав 14.10.2022 року, тому подана ним 24.10.2022 року апеляційна скарга підлягає розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши в режимі відеоконференції пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.2021 року о 21 год. 45 хв. в м. Харків по вул. Велика Кільцева, 14 він керував транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, результат огляду 2,51 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №285610 від 13.11.2021 року, поясненнями, відеозаписом, направленням водія на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, чек листом Драгер.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.9А ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9А ПДР України.

Доводи апелянта про те, що відсутність ОСОБА_1 на судовому засіданні з вини суду є порушенням його процесуальних права, в цілому є обґрунтованими, але даний факт не впливає на законність прийнятого рішення, оскільки Мізаріцьким та його адвокатом, для підтвердження позиції на захист останнього надано до суду всі необхідні докази, які підтверджують їх доводи, а тому суд першої інстанції, з метою розгляду справи у строки визначеному законом провів розгляд справи врахувавши всі обставини та доводи.

Щодо доводів апелянта про те, відеозаписи, наявні в матеріалах справи, не містять відомостей, що ОСОБА_1 керував зазначеним автомобілем 13.11.2021 року о 21-45 год., а тому, на думку апелянта, об`єктивна сторона за ч.2 ст.130 КУпАП відсутня, суд зазначає наступне.

В ході дослідження долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, судом було встановлено, що на хронологічному відрізку 21:34:39 відеозапису DSJX302008_002008 зафіксовано, як особа виходить із пасажирського сидіння автомобіля Hyundai Tucson д.н.х. НОМЕР_1 . При цьому нікого ані на передніх сидіннях цього авто, ані на задніх, ані поруч із автомобілем, не видно. Тобто ця особа перебувала в даному автомобілі сама. Автомобіль був із ввімкненим двигуном, що чітко вбачається із самого початку відеозапису. Із відеозапису DSJX3ZM548_ZM0548 на хронологічному відрізку 21:37:50 на питання поліцейського «Фамилия, имя, отчество скажите» - рос. [«Прізвище, ім`я, по-батькові скажіть»] особа, що вийшла із автомобіля відповіла « ОСОБА_1 ». На хронологічному відрізку 21:37:10 на питання поліцейського, чи далеко ОСОБА_1 їде, останній відповів, що недалеко, додому. При цьому поліцейський повідомив, що причина зупинки ОСОБА_1 їхав без світла, що той не заперечував. Враховуючи наведене вище, твердження апелянта є необґрунтованим та повністю спростовується матеріалами справи у сукупності.

Доводи скаржника про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №285610 від 13.11.2021 року є неналежним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, адже в самому протоколі не зазначено, коли саме ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, коли і яке стягнення на нього було накладено, суд відхиляє з тієї підстави, що призначенням протоколу в даному випадку є фіксування вчиненого правопорушення, а саме за диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП. Разом із тим, диспозиція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає кваліфіковану повторність вчинення протягом року правопорушень передбачених ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, як рапорті поліцейського В. Губара, так і у довідці деталізується те, чому саме дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.2 ст.130 КУпАП постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 квітня 2021 року, справа №645/2059/21 ОСОБА_1 притягнуто адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000 грн та позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. До матеріалів справи долучено копію зазначеної постанови зі штампом суду про набрання нею законної сили.

Доводи апелянта про те, що свідки у справі є упередженими, а тому докази, що ґрунтуються на їх письмових поясненнях, не є допустимими, суд відхиляє з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що свідки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були залучені працівниками поліції для засвідчення факту проходження ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та його результатів, що було вказано свідками у їх поясненнях. Разом із тим, суд звертає увагу, що поліцейські взагалі не зобов`язані були залучати свідків, відповідно до ст.266 КУпАП, адже відповідний огляд здійснюється поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, із застосуванням технічних засобів відеозапису, без залучення свідків. І тільки у випадку неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. При цьому матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Твердження скаржника щодо того, що працівники поліції в порушення вимог ст.266 КУпАП не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, повністю спростовується матеріалами справи. На відеозаписі DSJX3ZM548_ZM0548, хронологічному відрізку 21:51:52 працівник поліції питає ОСОБА_1 про його готовність пройти відповідний тест, на що ОСОБА_1 відповів: «Конечно! рос. [«Звичайно!»]. На відрізку 21:54:52 працівник поліції запитав ОСОБА_1 про те, чи згоден він із результатами огляду, останній відповів, що згоден.

Доводи апелянта щодо того, що рапорт поліцейського є недопустимим доказом у справі у зв`язку з невідповідністю встановленим законом обов`язковим реквізитам, суд відхиляє через його необґрунтованість, адже посилання апелянта на те, що рапорт не можна вважати допустим доказом тільки через те, що в ньому не зазначено причини зупинки транспортного засобу, є неприйнятним.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції в порушення вимог ст.266 КУпАП не застосовано стосовно ОСОБА_1 відсторонення від керування транспортним засобом не видається можливим взяти до уваги, адже фактично ОСОБА_1 було повідомлено, що далі він їхати не може, а машину забиратиме евакуатор. Зазначені твердження поліцейського зафіксовані на відеозаписі DSJX3ZM548_ZM0548, хронологічний відрізок 21:38:52.

Твердження апелянта щодо того, що працівники поліції порушили порядок застосування портативних відеореєстраторів суд відхиляє, зважаючи на те, що зауваження апелянта з даного приводу спростовуються матеріалами справи у сукупності.

Крім того, сам апелянт в інших доводах посилається на відеозаписи, долучені до справи, що не свідчить про те, що він вважає їх недопустимими доказами.

Доводи скаржника щодо того, що зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення має на його думку суттєві недоліки та не відповідає іншим матеріалами справи спростовуються матеріалами справи та фактично повторюють доводи, викладені раніше.

Твердження апелянта щодо того, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, адже тест проводив інспектор взводу №2 роти №4 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Губар Віталій Олександрович, який входить до складу екіпажу 4103, а 13.11.2021 року екіпаж 4103, який складав адміністративний матеріал за ч.2 ст.130 КУпАП, спеціальний технічний засіб для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не отримував, не заслуговує на увагу, адже з матеріалів справи чітко вбачається застосування патрульними спеціальних технічних засобів, і ці дії неправомірними не визнано.

Згідно з практикою ЄСПЛ, принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (справа «Крес проти Франції» 2001 року).

Принцип змагальності сторін передбачає, що кожній стороні повинна бути надана належна можливість, щоб відстоювати власний інтерес у справі, включаючи подання доказів, за умов, що не ставлять її у невигідне становище порівняно із суперником. Іншими словами, принцип рівності процесуальних засобів по суті означає процесуальну рівність між сторонами (справа «Ноймайстер проти Австрії» 1968 року).

Враховуючи наведене вище та обставини справи, а саме те, що захисником ОСОБА_1 адвокатом Індутним-Шматько С.М. 18.01.2022 року було подано до суду першої інстанції заперечення, що і є реалізацією зазначених вище принципів зокрема, суд не вбачає порушення прав ОСОБА_1 в цій частині. Крім того, клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції не заявлялося, а вказані підстави для їх допиту не змінить фактів у справі, які у сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин