Справа №585/548/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 33/816/14/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/548/22 за апеляційною скаргою захисника ЯКОВЦЯ Є. О. на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Яковця Є. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ЯКОВЕЦЬ Є. О. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення, оскільки його підзахисний автомобілем не керував, що підтверджується показаннями свідків, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені в ньому обставини підлягають перевірці. Письмові пояснення, додані до протоколу, написані працівником поліції у відділку і були спростовані його підзахисним в суді першої інстанції. Працівниками поліції були допущені порушення процедури огляду на стан сп`яніння за участі свідка ОСОБА_2 , неупередженість якого викликає сумнів з огляду на те, що останній разом з працівниками поліції патрулював в цей день вулиці на добровільній основі, без застосування технічних засобів відеозапису, що допускається лише за умови неможливості такого застосування. Зазначає, що суддя суду першої інстанції, досліджуючи за власною ініціативою докази, надані працівниками поліції, фактично перебрав на себе роль обвинувачення, а тому не є упередженим.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк один рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, 30.03.2022 о 14:40 в м. Ромни Сумської області по вул. Коржівська ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2104, д. н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер», результат тестування 2,49 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Вислухавши доводи захисника Яковця Є. О., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 245, 252, 278, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи було вчинене правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Суддя суду першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які не були вказані в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за: 1) керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передачу керування т/з особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається зі змісту оскарженої постанови, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР, і такий висновок обґрунтував, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 241108 від 30.03.2022, хоча останній і не містить посилання на конкретний підпункт п. 2.9 ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положення ч. 2 ст. 6 Конвенції гарантують кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Так, у справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства рф така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, тому вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти росії» («Каrеlіn v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09. 2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи із наведеної правової позиції ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст. 7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, розглянувши справу, суд першої інстанції з власної ініціативи вийшов за межі «обвинувачення», самостійно змінивши підпункт пункту ПДР, про що слушно зазначив в поданій апеляційній скарзі захисник Яковець Є. О., тому постанову не можна вважати законною та обґрунтованою і це судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав.

Разом з тим, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 30.03.2022 о 14:40 в м. Ромни, Сумської області по вул. Коржівська, ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2104, д. н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, результат тесту 2,49 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР, що відповідає фактичним обставинам і об`єктивно підтверджується доказами, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування Драгер Алкотест 6820 ARKL2589, згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_3 30.03.2022 о 15:40 становили 2,49 проміле, з якими останній погодився, про що свідчить його особистий підпис;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 5), відповідно якого працівником поліції у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проведений огляд водія ОСОБА_3 на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного пристрою, результат огляду 2,49 проміле, з яким останній погодився;

- показаннями свідка ОСОБА_5 (інспектора СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області), згідно яких 30.03.2022 надійшло повідомлення від чергового Роменського РВП про звернення громадянина на номер «102», який повідомив, що автомобіль ВАЗ 2104 білого кольору в м. Ромни на вул. Горького заїхав на бульвар і, можливо, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Приїхавши на місце побачили, що т/з ВАЗ 2104 дійсно стояв на бульварі на траві, а за кермом сидів ОСОБА_3 , в салоні автомобіля був ще пасажир. Вони до машини не підходили, від`їхали в сторону і чекали доки автомобіль почне рухатись. Хвилин через 20 до т/з ВАЗ 2104 під`їхали військовослужбовці, тоді вони теж під`їхали. Пасажир відразу втік, а водію запропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 пояснював, що їхав тверезий за кермом, а потім закінчився бензин, машина зупинилась і він з товаришем стали розпивати спиртні напої. При цьому в салоні автомобіля ні посуду, ні пляшок не було. ОСОБА_3 забрали у відділ поліції для проходження медичного огляду, а автомобіль на штрафмайданчик, перед цим залили туди своє пальне і посадили тверезого водія;

- показаннями свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що 30.03.2022 він разом з працівниками поліції патрулював вулиці на добровільній основі і бачив ОСОБА_3 вже у відділі поліції, куди був запрошений у як понятий, йому показали трубку алкотестер, яку продув ОСОБА_3 результат огляду 2,49 проміле.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема, на стан сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», зокрема, такий було проведено за допомогою газоаналізатора Драгер у відділі поліції у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 документів на право керування т/з та паспорту, у присутності двох свідків, з результатом якого ОСОБА_3 погодився, що підтверджується його особистим підписом у протоколі, роздруківці результату тестування та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів без будь-яких зауважень чи заперечень. При цьому доводи захисника Яковця Є. О. про упередженість свідка ОСОБА_2 , який разом з працівниками поліції патрулював в цей день вулиці на добровільній основі є неприйнятними, оскільки вказаний свідок був допитаний судом під присягою, а надані ним показання не є єдиним або вирішальним доказом вини ОСОБА_3 , логічно узгоджуються з іншими доказами, які в своїй сукупності доводять факт проходження огляду ОСОБА_3 у відділі поліції за допомогою газоаналізатора Драгер, результат якого 2,49 проміле. Будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу чи якимось чином заінтересованим у притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності під час апеляційного розгляду установлено не було.

Що стосується доводів захисника про те, що його підзахисний т/з не керував, а надані ним письмові пояснення додані до протоколу на підтвердження факту керування написані працівником поліції у відділі, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки ОСОБА_3 пояснював, що 30.03.2022 близько 14:00 пішов в аптеку по вул. Горького купити ліки, перебував у нетверезому стані. На вокзалі біля магазину «Нива» побачив свій автомобіль ВАЗ 2104, який на початку разом з ключами і техпаспортом передав військовому, прізвище якого назвати не може, оскільки автомобіль був з несправними сигналами повороту. Побачивши, що стоїть його авто вирішив посидіти у ньому, автомобіль був незамкнений і у запаленні стирчав ключ. Сів на водійське сидіння. Через деякий час службовець тероборони, побачив, що він нетверезий, вийняв ключі із замка і викликав поліцію. Працівники поліції відвезли його у відділ, де і провели перевірку на алкотестері «Драuер» з результатом 2,49 проміле.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції вбачається, що останні прибули за адресою, зазначеною у протоколі у зв`язку із повідомленням чергового про те, що автомобіль ВАЗ 2104 білого кольору в м. Ромни на вул. Горького заїхав на бульвар і, можливо, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Автомобіль ВАЗ 2104 дійсно стояв на бульварі на траві, а за кермом сидів ОСОБА_3 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і який не заперечував, що керував т/з, однак стверджував, що алкогольні напої вживав вже після зупинення т/з до приїзду працівників поліції, при цьому в салоні автомобіля ні посуду, ні пляшок не було.

ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував на те, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відтак, на переконання апеляційного суду, інформація якою володів поліцейський Мироненко Р. О. про рух т/з ВАЗ 2104 перед його зупинкою, знаходження у даному т/з на водійському сидіння ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп`яніння, що не заперечується останнім та подальші дії працівників поліції доводять поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_3 т/з у вказаний в протоколі час та у зазначеному місці.

Таким чином, ОСОБА_3 як особа, яка в цей день керувала т/з і щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, оскільки «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, з огляду на те, що володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема, суть вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є достатньо конкретною та містить всі необхідні обставини, які мають істотне значення для розуміння суті пред`явленого обвинувачення.

Зокрема, як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 241108 від 30.03.2022 у рядку «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено, що водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2104 д. н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, результат тестування 2,49 проміле, чим порушив п. 2.9 ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування т/з особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Диспозиція цієї статті, як зазначалось вище, є бланкетною і відсилає до ПДР, які містять певні заборони для водія.

Так, п. 2.9 ПДР має підпункти від «а» до «е» і забороняє водієві:

а) керувати т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) керувати т/з у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

в) керувати т/з, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

г) передавати керування т/з особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані;

ґ) передавати керування т/з особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;

д) під час руху т/з користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних т/з під час виконання ними невідкладного службового завдання);

е) користуватися розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю» за відсутності у водія чи пасажира документів, що підтверджують інвалідність (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

З огляду на викладене, п. 2.9 ПДР забороняє водієві керувати т/з в стані алкогольного сп`яніння, а тому посилання на цей пункт у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім для кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка кореспондується з цим пунктом ПДР і передбачає відповідальність за керування т/з особами в стані алкогольного сп`яніння.

Той факт, що протокол про адміністративне правопорушення має формулювання правопорушення як «керування т/з із ознаками алкогольного сп`яніння», а не як «керування т/з у стані алкогольного сп`яніння» не спотворює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і установлених п. 2.9 ПДР, а тому відповідні доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають. Тобто, викладення працівником поліції у таких спосіб об`єктивної сторони діяння не спростовує, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП мало місце, і не є істотним порушенням вимог закону, які б тягнути за собою недопустимість протоколу як доказу.

Таким чином, апеляційний суд, не виходячи за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 поза розумним сумнівом, вважає, що останній порушив вимоги п. 2.9 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нову постанову, якою накласти на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, установлене санкцією цієї норми закону, а також стягнути на користь держави судовий збір з урахуванням положень ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ЯКОВЦЯ Є. О. задовольнити частково.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022 відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нову постанову.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов