П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; непрацюючого, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП, -

в с т а н о в и л а :

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 516224 від 22 вересня 2022 року гр. ОСОБА_1 «21 вересня 2022 року о 23 годині 25 хвилин був відсутній за місцем свого проживання, чим порушив умови адміністративного нагляду згідно ухвали Черкаського районного суду».

Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КУпАП.

Дана справа надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області 23 лютого 2023 року.

Розгляд справи призначено на 13 березня 2023 року на 09 годину 00 хвилин.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, будь-яких клопотань не надав та зацікавленості в участі у справі не проявив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, та такі справи згідно з ч. 1 ст. 277 КУпАП розглядаються у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення. Працівниками поліції не було забезпечено явку особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, у судове засідання для надання пояснень, а на виклик суду, як зазначено вище, гр. ОСОБА_1 не з`явився.

Суд наголошує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення та виклав свої пояснення у ньому, суд констатує, що він достеменно знав про дане судове провадження, однак, з моменту складення протоколу по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, відтак, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, а тому, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З огляду на те, що правопорушення за ст. 187 КУпАП не носить характеру триваючого, на даний час закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ч. 2 статті 38 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Між тим, п. 7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, формулювання абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Отже, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи у вчиненні інкримінованого діяння, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

На підтвердження наведеного суд вважає за необхідне зіслатися на зміст частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також на положення частини першої статті 62 Конституції України, згідно яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналіз положень частини 2 статті 38 та пункту 7 статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку про те, що в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю без з`ясування обставин, передбачених ст. 280 КУпАП, у тому числі винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що також узгоджується із вимогами ст. 284 КУпАП, за змістом якої суд у резолютивній частині постанови повинен викласти тільки одне із передбачених цією статтею рішень: про накладення адміністративного стягнення чи про закриття.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 08 серпня 2017 року в справі № 6-15341ск06.

Відтак, після спливу строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суд позбавлений можливості досліджувати та давати будь-яку оцінку доказам у справі, а також встановлювати наявність вини особи у скоєному.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, п. 137, від 09 січня 2013 року, зазначає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Як уже зазначалося, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП, надійшли на адресу суду 23 лютого 2023 року, тобто після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, оскільки на момент розгляду судом адміністративного матеріалу відносно гр. ОСОБА_1 сплинув строк накладення адміністративного стягнення, провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 7 ст. 247, ст.ст. 38, 283-285 КУпАП, суддя, -

у х в а л и л а :

Закрити провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко