Справа №: 452/3658/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2023 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Бікезіна О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, не є особою з інвалідністю, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

розглянуто у присутності представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Дашинича І.Б.,

В С Т А Н О В И Л А:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 1 грудня 2022 року надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 172229 від 27 листопада 2022 року, водій ОСОБА_1 27 листопада 2022 року о 22 год. 23 хв. в с. Чуква Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Drager 6820» та в медичному закладі відмовився на відеофіксацію, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння під впливом таких препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Дашинич І.Б. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення категорично заперечує, просив провадження у справі закрити за відсутністю у діях його події і складу адміністративного правопорушення, та додатково пояснив, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягався. Дійсно, 27 листопада 2022 року о 22 год. 23 хв. в с. Чуква Самбірського району Львівської області, перебував в салоні свого автомобіля марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі, але не керував ним, а очікував разом із ОСОБА_2 його брата ОСОБА_3 . Вони разом працюють на приватній фірмі «Шляховик-Т». Оскільки в цей день падав дощ і вони промокли на роботі, вирішили поїхати в с. Чуква, де проживають його колеги, за змінним одягом. Автомобілем керував

ОСОБА_3 . Коли вони під`їхали до будинку, то ОСОБА_3 пішов до будинку за одягом, а ОСОБА_1 пересів за кермо власного автомобіля де вони спілкувались із ОСОБА_2 та чекали повернення його брата. Тоді ОСОБА_1 побачив, що до них під`їхав поліцейський автомобіль і до них підійшли поліцейські та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, нащо він відмовився, а також відмовився пройти огляд медичному закладі, так як не керував автомобілем, тільки знаходився ні місця водія, при цьому двигун був вимкнений. Після цього працівником поліції ОСОБА_4 було складено відносно нього адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, пояснив, що працівник поліції, який з ним розмовляв назвав своє прізвище « ОСОБА_5 », а протокол був складений поліцейським «Шмілик».

Свідок ОСОБА_2 показав, що він проживає в с. Чуква Самбірського району Львівської області, він разом із братом ОСОБА_3 . Вони та ОСОБА_1 працюють на приватній фірмі «Шляховик-Т». Так 27 листопада 2022 року вони разом знаходились за місцем праці, в цей день падав дощ і їхній одяг весь промок. Тоді вони вирішили змінити одяг та поїхали на автомобілі, який належить ОСОБА_1 , в с. Чуква, де він проживає. За кермом автомобіля знаходився його брат ОСОБА_3 . Під`їхавши до будинку брат вийшов із автомобіля та пішов до будинку за одягом. ОСОБА_1 присів на місце водія і вони чекали ОСОБА_3 . В цей час до них під`їхав поліцейський автомобіля. До них підійшли поліцейські та запропонували ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, так як він керував транспортним засобом, на що ОСОБА_6 відмовився, оскільки не керував даним автомобілем. Транспортний засіб був припаркований на узбіччі, двигун був вимкнутий. Після чого поліцейські склали на ОСОБА_1 протокол.

Свідок ОСОБА_3 показав, що він разом із братом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 працюють на приватній фірмі «Шляховик-Т». Так 27 листопада 2022 року вони разом знаходились на роботі, в цей день падав дощ, одяг весь був мокрим. Тоді ОСОБА_3 сів за кермо автомобіля марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , і вони поїхали в с. Чуква, де він проживає. Під`їхавши до будинку він пішов за одягом. Повернувшись він дізнався про те, що поліцейські склали на ОСОБА_1 протокол.

Свідок ОСОБА_7 , інспектор ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області, показав, що він перебував на чергуванні із інспектором ВРПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Шміликом Р.З. Так проїжджаючи по с. Чуква Самбірського району, ними було виявлено автомобіль марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, та який не увімкнув світловий покажчик повороту при зміні напрямку руху здійснюючи зупинку, тому ними було здійснено зупинку даного транспортного засобу.Підійшовши до вищевказаного автомобіля, представившись водієві, назвавши причину зупинки та згідно п. 2.1 ПДР України запропонували пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, на що останній погодився та пред`явив посвідчення водія в додатку «Дія», було встановлено, що водієм являється гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , однак в подальшому при перевірці гр. ОСОБА_1 не пред`явив реєстраційні документи на даний транспортний засіб. Під час розмови із водієм ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка не відповідала обстановці, а тому даному водієві було запропоновано пройти тест на предмет вживання алкоголю на спеціальному технічному засобі газоаналізаторі «Drager Alcotest» 6820, однак вищевказаний громадянин відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому водію було запропоновано проїхати в Самбірську ЦРЛ для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння лікарем наркологом, на що останній також відмовився.

Вислухавши пояснення адвоката Дашинича І.Б., показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ч. 1, 2 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Також у справі "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 р., заява № 7460/03) ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Отже, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, згідно ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даній справі на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Drager 6820» та в медичному закладі надано наступні докази:

?протокол про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 172229 від 27 листопада 2022 року, що складений уповноваженою посадовою особою в встановленому законом порядку;

?рапорт поліцейського;

?направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27 листопада 2022 року;

?акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27 листопада 2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» № AR;

?відеозапис нагрудної камери поліцейського на CD-диску.

Дослідивши надані суду докази, матеріали справи, а також вислухавши в судовому засіданні пояснення адвоката Дашинича, показання свідків, суд прийшов до наступних висновків.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що: «водій ОСОБА_1 27 листопада 2022 року о 22 год. 23 хв. в с. Чуква Самбірського району Львівської області, керував автомобілем марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Drager 6820» та в медичному закладі відмовився на відеофіксацію».

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи. Тобто в такому документі фактично фіксуються беззаперечні дані про вчинення адміністративного правопорушення. Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 5 та п. 6 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

Як доказ суду наданий відеозапис нагрудної камери поліцейського на CD-диску. Даний диск містить три окремі файли.

При огляді відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції, що здійснює оформлення адміністративного правопорушення, судом встановлено, що

ОСОБА_1 знаходився на місці водія автомобіля марки «Peugeot 206», номерний знак НОМЕР_1 , проте на вказаному відеозаписі відсутній запис руху даного автомобіля в с. Чуква Самбірського району Львівської області, взагалі та під керуванням ОСОБА_1 , зокрема. Не містить вказаний доказ і запису зупинки працівниками поліції вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року

№ 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оскільки перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Твердження ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом підтвердили допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Орган (посадова особа), згідно ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи встановлені обставини, вважаю, що наданими суду доказами не підтверджуються обставини, зазначені, в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 172229 від 27 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст. 62 і

ст. 129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За викладених обставин та у сукупності із іншими фактами по справі суд дійшов висновку щодо недоведеність винуватості особи за критерієм "поза розумним сумнівом" -доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п. 65 рішення "Коробов проти України").

Згідно з п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, керуванні автомобілем марки «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_2 , та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Drager 6820» та в медичному закладі, не доведена, тому в його діях відсутні подія і склад вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження в справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього слід закрити на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після спливу строку, встановленого законом для її апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги постанова судді набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя