ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/225/22 Номер провадження 33/814/743/23Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Категорія: частина перша статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участі:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Панасенка Олексія Олександровича

розглянувши в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

В С Т А Н О В И В:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн на користь держави з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 03 січня 2022 року о 03 год. 56 хв. у м. Харкові по вул. Лозівська, 2, керував транспортним засобом ЗАЗ Sens, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає обстановці, шо склалася, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, вказавши, що оскаржуване рішення було винесено при невсебічному, неповному і необ`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи, з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому прохав скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що суб`єктом інкримінованого правопорушення є водій, а саме особа, яка керує транспортним засобом, натомість доказів керування автомобілем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Вказує, що транспортним засобом він не керував, на відеозаписах долучених до матеріалів справи інша особа.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звертає увагу, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи не е містять факту зупинки транспортного засобу, а розпочинаються з того моменту, коли співробітники патрульної поліції повідомляють особу, що його притягають до адміністративної відповідальності за порушення правил паркування транспортного засобу.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Панасенко О.О. вимоги апеляційної скарги підтримали та прохали їх задовольнити з підстав, викладених у ній.

Крім того, ОСОБА_1 та його захисник просили відтворити відеозапис із камер поліцейських, який наданий суду, вказуючи на те, що на відеозаписі, зафіксована інша особа, а не ОСОБА_1 .

Мотиви суду

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Разом з апеляційною скаргою було подано клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що про існування справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 дізнався лише 12 листопада 2022 року, з матеріалами справи ознайомився 15 листопада 2022 року.

Вказував та те, що жодних повісток про виклик до суду не отримував

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що за для ефективного здійснення захисту прав та свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі подачі апеляційної скарги, яка має містити обґрунтовані та зважені зауваження щодо рішення місцевого суду, важливе значення має всебічне дослідження оскаржуваного рішення, зокрема шляхом ознайомлення або отримання його копії.

Враховуючи, що справа розглянута у суді першої інстанції без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а матеріали справи не містять даних про виклик ОСОБА_1 до суду, клопотання про поновлення строку є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо оскарженої постанови

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в статтях 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

Зазначених вимог місцевий суд, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, які істотно вплинули на висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ вказаної Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також, Пленум Верховного Суду України в пункті 27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за статтею 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Отже, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що інкримінуються ОСОБА_1 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно пункту 1.5 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Вважаючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведеною, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №268879 від 03 січня 2022 року (а.с.1), направлення на огляд водія транспортного засобу (а.с.3), поясненнями свідків (а.с.4-5), рапортом працівника поліції (а.с.6) та відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с.7).

Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

У даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ Sens, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, яка не відповідає обстановці, що склалася, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук та відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення було долучено відеозапис з якого не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції.

У зв`язку з цим, апеляційний суд наголошує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом та 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного) чи відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Із наявних у матеріалах справи письмових та відеодоказів неможливо зробити висновки щодо обставин, які передували пропозиції особі, яка, як вважали працівники поліції, керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан сп`яніння, а саме: чи рухався взагалі автомобіль та чи здійснював ним керування ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що пояснення свідків також не підтверджують ту обставину, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення керувала транспортним засобом, а підтверджують лише відмову від проходження медичного огляду.

Суд також звертає увагу, що особа, відносно якої складався протокол, заперечувала факт керування транспортним засобом, а відеозаписи надані суду, не містять даних перебування цієї особи у транспортному засобі.

Крім того, у апеляційній скарзі та при розгляді справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував сам факт, що на відеозаписі, наданого поліцейськими знаходиться саме він.

При цьому, при відтворенні у судовому засіданні відеозапису, долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, виходячи із загальної компетенції суду щодо можливості встановити, хто саме знаходиться на відеозаписі, не можливо ідентифікувати особу, відносно якої складався протокол та ОСОБА_1 , оскільки вбачається різниця в ознаках зовнішності та голосі особи, яка зафіксована на відеозаписі та ОСОБА_1 .

Отже, у даному випадку сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в частині другій пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтями 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Висновки суду

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП скасуванню із закриттям провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль