П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 229/1238/23

Номер провадження 3/229/1004/2023

27 лютого 2023 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Лебеженко В.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка, громадянки України, проживаючої: АДРЕСА_1 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , працюючої в м. Лиман, ШЧ-2 телеграфіст, до адміністративної відповідальності не притягалася,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом серії ВАВ 077426 від 28 листопада 2022 року, о 12:30 год. 28 листопада 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не бажає евакуювати дитину з прифронтового міста до більш безпечного міста, чим наражає дитину на небезпеку, з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 року № 679-р ознайомлена, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, своєчасно. В матеріалах справи мається заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків, або осіб які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

За приписами ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення, посадова особа посилається на невиконання ОСОБА_1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 року № 679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області».

Частина 3 ст. 30-1 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачає, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування першочергово проводять відселення дітей, які опинилися чи можуть опинитися у зоні воєнних дій чи збройних конфліктів, до безпечних районів. Відселення дітей проводиться разом з батьками, законними представниками або, за їхньою згодою, без супроводження чи з іншими особами. Слід звернути увагу, що відселення дітей проводиться лише за згодою батьків.

Отже, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Таким чином, протокол не розкриває об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, оскільки не конкретизує, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала.

Відповідно до абз. 2 п. 31 порядку проведення евакуації у разі загрози виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 р. № 841 у випадку відмови від обов`язкової евакуації фізична особа підписує відмову від проведення обов`язкової евакуації за формою згідно з додатком 2.

Натомість, зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП, оскільки фактично обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не надала згоди на відселення дитини, на що мала відповідне право, оскільки відселення дітей не є примусовим. У такому випадку батьки, які відмовились від евакуації підписують згоду на відповідальність за будь-які наслідки. Проте матеріали справи не містять а ні такої згоди, а ні відмови.

До протоколу не додано жодного доказу про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, матеріали, які надійшли до суду не містять жодного доказу, в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

За таких обставин, приходжу висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме, його об`єктивної сторони, яка полягає в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання неповнолітньої дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а враховуючи, що тільки за наявності такого особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності, провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 184, 247, 280, 283 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня постановлення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя : В.О. Лебеженко