Справа № 304/1004/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.02.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Гаєва Г.С.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.
Відповідно до постанови, 19 травня 2022 року, о 15 год 05 хв, по вулиці Ужанській, 25, у місті Перечині, Ужгородського району Закарпатської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисниця особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатка Гаєва Г. С., вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що працівниками поліції не були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП та приписи Інструкції щодо процедури проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), а тому такий огляд, на переконання апелянтки, слід визнати недійсним. В обґрунтування доводів адвокатка Гаєва Г. С. зазначає, що після зупинки транспортного засобу, поліцейські запитали ОСОБА_1 , чи бажає він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (дослівно «тест на алкоголь») за відсутності у нього будь-яких ознак сп`яніння. Після отримання схвальної відповіді водія, працівники поліції такий огляд на місці зупинки не провели, натомість скерували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану уже не алкогольного, а наркотичного сп`яніння до медичного закладу. Водночас, апелянтка звертає увагу на те, що поліцейський, який пропонував водію пройти освідування, не представився, а ознаки сп`яніння, навіть при їх наявності, не могли бути виявленими. Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння були зазначені лише тому, «що так пише фабула статті», як наголосив поліцейський, що зафіксовано на відеоматеріалі, який міститься у справі. Працівник поліції, окрім вищенаведеного, не перевірив взагалі наявність у водія ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, зокрема «зіниці очей, що не реагують на світло». Також адвокатка Гаєва Г. С. звертає увагу на те, що її підзахисного не було відсторонено від керування транспортним засобом. Відмова ОСОБА_1 від проходження освідування саме у закладі охорони здоров`я була викликана станом крайньої необхідності враховуючи те, що у салоні автомобіля знаходилась малолітня донька водія, яка хвилювалась та плакала, залишити її одну в транспортному засобі на час проходження у медичному закладі огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не міг, про що він чітко заявив поліцейським. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниці, адвокатки Гаєвої Г. С., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб, береться до уваги і те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокатка Гаєва Г. С. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідки про доставку SMS-повідомлення від 15.02.2023, які містяться у матеріалах справи; при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший день від вказаних осіб не надходило, що розгляд справи уже відкладався. Апеляційним судом береться до уваги і те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокатки Гаєвої Г. С., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справі доказами, а саме.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №237139, 19 травня 2022 року, о 15 год 05 хв, у місті Перечині, по вулиці Ужанській, 25, Ужгородського району Закарпатської області водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння : порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, й відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Викладені у протоколі факти ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом (а.с. 2).
У письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердив факт зупинки транспортного засобу, за кермом якого він перебував. Під час спілкування з поліцейськими, останні повідомили водію про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд у встановленому законом порядку, на що водій погодився, однак у подальшому відмовився через те, що в автомобілі перебувала його донька, яка сильно плакала (а. с. 2).
Відповідно до направлення на огляд водія, ОСОБА_1 направлено на освідування до КНП «ЗОМЦПЗ та МД» у зв`язку з виявленими у нього ознаками наркотичного сп`яніння: порушена координація рухів, зіниці очей, що не реагують на світло (а. с. 3).
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №067647 від 19.05.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. ч. 1, 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн (а. с. 4).
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 від 12.05.2005 (а. с. 5).
Згідно зі змістом рапорту поліцейського Попадинець В., працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , відтак під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього виявлено очевидні ознаки наркотичного сп`яніння (а. с. 6).
У матеріалах справи міститься відеоматеріал, на якому відтворені події, що мали місце 19.05.2022 за участі ОСОБА_1 . Так, на відеозаписі зафіксовано, що працівники поліції, зупинивши транспортний засіб марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, відтак запропонували йому пройти освідування у закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився, аргументуючи це тим, що його дитина, яка знаходиться у автомобілі плаче (а. с. 7).
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Микульця Ю. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги не здобуто жодного доказу, який може свідчити про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
При оцінці доводів апеляційної скарги про порушення з боку поліцейських вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції, оскільки, як стверджує адвокатка ОСОБА_2 , поліцейські спочатку запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак, після отримання схвальної відповіді, працівники поліції такий огляд на місці зупинки не провели, натомість скерували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану уже не алкогольного, а наркотичного сп`яніння до медичного закладу, - вказані твердження апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто відомостей про те, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП, приписи та вимоги Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок).
Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ у водія транспортного засобу виявляє ознаки стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що водій перебуває у такому стані, то працівник поліції має право вимагати у водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на цей стан сп`яніння.
Статтею 266 КУпАП також визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пунктом 4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
З відеозапису, а також зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та з письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що у поліцейського Микульця Ю. М. під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , виникли сумніви щодо тверезості ОСОБА_1 через наявність в останнього ознак наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло, про що було озвучено ОСОБА_1 та зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, з яким особисто ОСОБА_1 ознайомився. Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого він відмовився.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що не впливають на законність та правильність висновків місцевого суду доводи про те, що поліцейський, який пропонував водію пройти освідування, не представився, ознаки сп`яніння, навіть при їх наявності, не могли бути виявленими. Вказані твердження спростовуються наявними доказами, які досліджені та перевірені апеляційним судом, відтак сумнівів у їх достовірності не виникає.
Доводи адвокатки Гаєвої Г. С. про на те, що її підзахисного не було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ці твердження не можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, яке є законним та справедливим. Апеляційний суд, відхиляючи доводи в цій частині, бере до уваги те, що зі змісту протоколу убачається, що особу водія було встановлено за допомогою тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, посвідчення водія на право керування транспортним засобом він при собі не мав, тому поліцейським його не надавав.
Апеляційний суд, враховуючи наявність належних та достатніх доказів, вважає, що такі у своїй сукупності слугують підставою для висновку про те, що водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд відхиляє як такі, що визнаються необґрунтованими доводи апелянтки про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він діяв у стані крайньої необхідності: відмова від проходження освідування саме у закладі охорони здоров`я була викликана станом крайньої необхідності враховуючи те, що у салоні автомобіля знаходилась малолітня донька водія, яка хвилювалась та плакала, залишити її одну в транспортному засобі на час проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 не міг, про що він чітко заявив поліцейським.
Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що у цьому випадку, якщо, як вказує адвокатка Гаєва Г. С., дитина, яка перебувала в автомобілі разом із ОСОБА_1 розплакалася, ОСОБА_1 потрібно було доставити дитину додому (дорогою до медичного закладу, при тому, що як місцем проживання ОСОБА_1 , так і місцезнаходженням медичного закладу є місто Ужгород). Крім того, якщо дійсно була така обставина, то виникає питання: чому ОСОБА_1 відразу не повідомив працівника поліції, що йому потрібно з кимось залишити дитину.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , є суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені стороною захисту обставини, не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття провадження у справі, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Відтак, доводи апелянтки про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянтка, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисниця, адвокатка Гаєва Г. С., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Гаєва Г. С., залишити без задоволення.
Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН