ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Горковенко В. С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Єнової Л. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Єнової Л. М. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , 1983 року народження, травня місяця, 07 числа, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно постанови судді, 02.11.2022 о 21.00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство, а саме: влаштувала сварку в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якої висловлювалась відносно ОСОБА_2 нецензурною лайкою, пошкодила мобільний телефон, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Єнова Л. М. просить постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_1 особисто в судовому засіданні зазначила, що 02.11.2022 о 21.00 год. не могла вчинити дане адміністративне правопорушення, оскільки за цією адресою та в цей час там не знаходилася, а знаходилася за своїм тимчасовим місцем проживання по АДРЕСА_2 , зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 .

Пояснила, що була одружена з ОСОБА_2 , але розлучилася ще до народження доньки ОСОБА_5 та не вважає, що ОСОБА_2 є членом її сім`ї, спільно з ним не проживає, сімейні відносини з ним не підтримує, спільне господарство з ним не веде, а тому «домашнє насилля» відносно нього не вчиняла і тим паче проти дитини.

Вказала, що в цей день 02.11.2022, але біля 12 год. дня, ОСОБА_1 мала сварку з ОСОБА_2 , який в нетверезому стані зустрів її та доньку ОСОБА_5 під під`їздом по АДРЕСА_4 та хотів забрати дитину на прогулянку, але вона ОСОБА_5 не віддавала, бо той був у нетверезому стані. З цього приводу звернулася до поліції із заявою і протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розглядався також в суді. Інших сварок і конфліктів у ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в цей день не було.

Зазначила, що до суду з`явився ОСОБА_2 разом з цивільною дружиною ОСОБА_6 , але ОСОБА_2 клопотання про допит ОСОБА_6 в якості свідка суду не заявляв. Вирішивши заслухати пояснення свідка ОСОБА_6 , суд не з`ясував думку ОСОБА_1 та захисника щодо її допиту. Разом з тим, під час допиту свідка ОСОБА_6 , остання пояснила, що ОСОБА_1 прийшла у квартиру до ОСОБА_2 , та одразу влаштувала сварку з нею (а не з ОСОБА_2 ) через ревнощі та почала псувати її документи та завдавати їй тілесних ушкоджень. Свідок не вказала, які саме висловлювання вживала ОСОБА_1 при сварці та не зазначила, кому конкретно вони були адресовані.

Вказала, що на запитання, чому не викликала поліцію відразу на місце події, ОСОБА_6 пояснити не змогла. На питання, чи писала особисто заяву на дії ОСОБА_1 , від яких вона та її майно постраждало, вказала що через декілька днів разом з ОСОБА_2 пішли до поліції і написали заяви та вважала, що по даній справі вона також буде потерпілою особою.

Пояснила, що ОСОБА_2 під час допиту в суді першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 вчинила відносно нього та малолітньої доньки ОСОБА_5 домашнє насильство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшла до місця його проживання, він добровільно впустив її до свого помешкання, після чого остання влаштувала сварку з його співмешканкою ОСОБА_6 , яка на той час перебувала в квартирі, почала висловлюватися нецензурною лайкою та ображала його, після чого почала бити посуд та пошкодила його телефон.

Вказала, що ОСОБА_2 не зміг пояснити, чому в той час та день він не викликав поліцію на такі неправомірні дії ОСОБА_1 , чітко не вказав, які образливі слова в його адресу лунали від ОСОБА_1 , і які саме він розцінює як такі, що психологічно вплинули як на нього, так і на дитину.

Зазначила, що ОСОБА_2 також не надав будь-яких додаткових доказів (відео, фото, записи з відеокамер, свідчення свідків сусідів) того, що йому було завдано матеріальної чи фізичної шкоди, як і не надав доказів вчиненого ОСОБА_1 психічного насильства, як йому, так і відносно дитини.

На думку апелянта, судом було надано невірну оцінку пояснення як ОСОБА_2 , так і свідка ОСОБА_6 , оскільки в постанові не вказано, на адресу кого було висловлено нецензурні слова. Також суд не піддав сумніву пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , щодо звернення з заявою до поліції відразу після вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, адже особа, яка дійсно постраждала від домашнього насилля, прагне відразу захистити своє здоров`я, життя та психічний стан.

Вважає, що нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та його співмешканкою ОСОБА_6 (як стверджують останні), за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого та дитини не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Потерпілий ОСОБА_2 до апеляційного суду не з'явилася, в телефонному режимі повідомив, що перебуває у ЗСУ. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Єнової Л. М. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддя не дотримався.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зазначено, що 02.11.2022 о 21.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство, а саме: влаштувала сварку в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якої висловлювалась відносно ОСОБА_2 нецензурною лайкою, пошкодила мобільний телефон, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих.

Як зазначено у цьому протоколі, вищевказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-3 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, а саме: влаштувала сварку в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якої висловлювалась відносно ОСОБА_2 нецензурною лайкою, пошкодила мобільний телефон.

Отже, зазначивши про те, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство щодо свого колишнього чоловіка, у протоколі не конкретизовано, який вид домашнього насильства вчинила ОСОБА_1 (фізичне, психологічне, економічне.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, встановлених судом, суддя зазначив, що її вина, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №355965 від 10.11.2022, показаннями потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 .

Однак, з цими висновками суду першої інстанції суд не погоджується, з огляду на таке.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, заперечувала та свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, зазначивши про те, що у вказані час та місці ОСОБА_1 знаходилася за своїм місцем проживання й тому не могла вчинити інкриміновані протоколом діяння. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який на даний час розірваний. Також вказала, що потерпілий звернувся до поліції із заявою не в день події та протокол був складений після спливу певного часу, після вказаних у ньому подій. Крім того, між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 виникали також інші сварки, внаслідок чого остання подавала відповідні заяви до поліції.

Ці пояснення ОСОБА_1 підтвердила в апеляційному суді, вказавши, що дійсно 02.11.2022 у неї була сварка з ОСОБА_2 , однак це було приблизно о 12:00 годині та в іншому місці. Вказала, що тоді ОСОБА_2 був у нетверезому стані зустрів її та доньку ОСОБА_5 під під`їздом по АДРЕСА_4 та хотів забрати дитину на прогулянку, але вона ОСОБА_5 не віддавала, бо той був у нетверезому стані. Зазначила, що тоді вони посварилися і з цього приводу вона звернулася з заявою до поліції. Однак, за місцем його мешкання вона до ОСОБА_2 в той день не приходила.

Ці пояснення ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду не спростовані.

Як вбачається з пояснень потерпілого ОСОБА_2 в суді, він стверджував, що мав місце викладений у протоколі про адміністративне правопорушення факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно нього та їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2019 року народження.

Потерпілий зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 02.11.2022 близько 21.00 години. прийшла до місця його проживання в АДРЕСА_3 , влаштувала сварку з його співмешканкою ОСОБА_6 , висловлювалася нецензурною лайкою та ображала його, трощила посуд та пошкодила його телефон. Вказані протиправні дії ОСОБА_1 відбувалися в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка була дуже налякана та плакала. Вчинивши вказані протиправні дії, ОСОБА_1 заспокоїлася та лягла спати. Із заявою про вчинені ОСОБА_1 протиправні дії він звернувся до поліції через декілька днів після вказаних подій.

Свідок ОСОБА_6 надала суду аналогічні показання, пояс нивши, що 02.11.2022 близько 21.00 години перебувала за місцем проживання ОСОБА_2 , куди прийшла ОСОБА_1 та влаштувала сварку з нею через ревнощі, псувала її документи та завдавала тілесні ушкодження, била посуд. Це все відбувалося в присутності малолітньої дочки ОСОБА_2 , яка перебувала в квартирі та плакала від поведінки та сварки ОСОБА_1 .

Між тим, окрім пояснень потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 , інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає, що заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Єнової Л. М., що в матеріалах справи відсутні будь-які докази (відео, фото, свідчення свідків (сусідів), які б могли чути сварку) на підтвердження вищевказаних пояснень потерпілого та свідка. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 було завдано матеріальної чи фізичної шкоди, як і не надано доказів вчиненого ОСОБА_1 психічного насильства, як щодо ОСОБА_2 , так і щодо малолітньої дитині ОСОБА_3 .

Окрім того, судом не було взято до уваги, що свідок ОСОБА_6 є співмешканкою ОСОБА_2 , а отже, є заінтересованою особою, що також викликає обґрунтовані сумніви у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зважаючи на те, що інших доказів, окрім пояснень потерпілого та свідка, матеріали справи не містять.

Також встановлено, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення через декілька днів після події.

Орган поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не долучив до матеріалів будь-яких доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 в зазначений у протоколі день та час в помешканні ОСОБА_2 , що остання в суді заперечувала.

Також не доведено факту перебування ОСОБА_1 (за словами потерпілого ОСОБА_2 ) у стані алкогольного сп`яніння. Пояснення у свідків події (сусідів), які не є заінтересованими особами по справі, не відібрані.

Таким чином, під час апеляційного розгляду виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які, відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь ОСОБА_1 . За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови.

Оскільки матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, це є підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Єнової Л. М. задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова