Справа № 638/6916/22
Провадження № 3/638/355/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

за участі прокурора Кіншакової Н.В.,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Національної поліції України Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приколотне Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрованого та такого, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , ректора Харківської державної академії фізичної культури, має неповнолітню дитину доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не військовозобов`язаний за віком, за ч.1,2 ст. 172 7 КУпАП, -

установив:

01.12.2022 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли адміністративні матеріали із Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7, ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, які були зареєстровані під наступними номерами: №638/6916/22, №638/6917/22, №638/6918/22 та №638/6919/22.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.01.2023 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Зольнікової В.О., об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 № 638/6916/22 за правопорушення передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП, №638/6917/22 за правопорушення передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, №638/6918/22 за правопорушення передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП та №638/6919/22 за правопорушення передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, присвоївши їм загальний номер №638/6916/22, провадження № 3/638/355/23.

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення №№ 202, 203, 204, 205 від 30.11.2022, ОСОБА_1 , будучи ректором Харківської державної академії фізичної культури (далі Академія), являючись, згідно з п.п. «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №1700-VІІ, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, діючи умисно, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VІІ не повідомив безпосереднього керівника, а саме Міністерство освіти і науки України (далі МОН України) у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед підписанням листа від 10.01.2022 № 42/01-17, адресованого МОН України, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Також ОСОБА_1 , діючи умисно, маючи приватний інтерес, під час виконання службових повноважень в умовах реального конфлікту інтересів вчинив дії (розглянув листи МОН України від 08.01.2021 № 1/21543-21, від 31.12.2021 № 1/23277-21, лист Комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту від 22.12.2021 № 48720/0/1-21, звернення студентів Академії, підписав листа від 10.01.2022 № 42/01-17) та прийняв рішення (відповідь у вигляді листа від 10.01.2022 № 42/01-17, адресованого МОН України), чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 , діючи умисно, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VІІ не повідомив безпосереднього керівника, а саме Міністерство освіти і науки України (далі МОН України) у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед підписанням листа від 11.01.2022 № 44/01-19, адресованого Голові Комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Окрім того, ОСОБА_1 , діючи умисно, маючи приватний інтерес, під час виконання службових повноважень в умовах реального конфлікту інтересів вчинив дії (розглянув листи МОН України від 31.12.2021 № 1/23277-21, Комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту від 22.12.2021 № 48720/0/1-21, звернення студентів Академії, підписав листа від 11.01.2022 № 44/01-19) та прийняв рішення (відповідь у вигляді листа від 11.01.2022 № 44/01-19, адресованого Голові Комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту), чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Особа, відносно якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, - ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, надав пояснення, аналогічні письмовим поясненням по справі.

У судовому засіданні прокурор Кіншакова Н.В. протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та просила притягнути останнього до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши повно та всебічно письмові матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172 7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до пунктів 1.4. 3.1 та 4.1 Статуту ХДАФК в редакції затвердженій Наказом Міністерства освіти і науки України №694 від 17.06.2016, академія - є вищим навчальним закладом, що заснований на державній формі власності і перебуває в підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України. Академія є юридичною особою публічного права - державною установою, безпосереднє керівництво якою, здійснює ректор.

Пунктом 5.1 Статуту визначено, що ректор академії обирається шляхом таємного голосування строком на п`ять років у порядку, передбаченому Законом України «Про вищу освіту» та Статутом академії.

01.09.2021 Міністерством освіти і науки України було винесено Наказ № 346-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Харківської державної академії фізичної культури», яким на адміністрацію ХДАФК було покладено організацію виборів ректора згідно з вимогами ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», та визначено дату виборів 17.11.2021.

На виконання приписів абзацу 2 частини 3 статті 42 Закону України «Про вищу освіту» Міністерством освіти і науки України на адресу ХДАФК було надіслано лист № 1/19251-21 від 08.11.2021, яким було внесені кандидатури претендентів на посаду ректора ХДАФК, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У свою чергу ХДАФК, на виконання Наказу Міністерства освіти і науки України № 346-к від 01.09.2021, було винесено Наказ № 206 від 06.09.2021 «Про організацію виборів ректора ХДАФК».

Так, Наказом від 06.09.2021 № 206 (із внесеними змінами наказами № 209 від 09.09.2021, № 262 від 15.11.2021) призначено проведення виборів ректора Харківської державної академії фізичної культури на 17 листопада 2021 року, створено Організаційний комітет, Виборчу комісію з проведення виборів ректора Харківської державної академії фізичної культури та затверджено їхній склад.

На підставі зазначеного наказу розроблено та 21.09.2021 наказом № 220 затверджено Положення про порядок проведення виборів ректора Харківської державної академії фізичної культури, Положення про Організаційний комітет з проведення виборів ректора Харківської державної академії фізичної культури, Положення про Виборчу комісію з проведення виборів ректора Харківської державної академії фізичної культури.

Наказом № 254 від 03.11.2021 затверджено Положення про порядок організації роботи спостерігачів на виборах ректора Харківської державної академії фізичної культури.

17.11.2021 було проведено вибори ректора Харківської державної академії фізичної культури.

За результатами проведення виборів Виборчою комісією з проведення виборів ректора ХДАФК було складено протокол № 6 від 17.11.2021.

Зауважень та скарг з числа виборців і спостерігачів до Організаційного комітету, Виборчої комісії, Студентського парламенту або до інших органів, щодо порушення прав виборців або Порядку їх проведення, не надходило.

При підрахунку голосів виборців Виборчою комісією з проведення виборів ректора ХДАФК було встановлено: кількість виборців - 226; кількість виготовлених виборчих бюлетенів для голосування - 226; кількість виборців, які отримали виборчі бюлетені для голосування - 216; кількість невикористаних виборчих бюлетенів для голосування - 10; кількість бюлетенів виявлених у скриньці для голосування - 216; кількість виборчих бюлетенів для голосування, визнаних недійсними - відсутні; кількість виборців, які проголосували за кандидатів - 216.

За результатами виборів, які зафіксовані протоколом виборчої комісії з проведення виборів ректора ХДАФК № 7 від 17.11.2021 найбільшу кількість голосів отримав ОСОБА_1 - 121 (56,02 %), ОСОБА_3 - 84 (38,89 %), ОСОБА_4 - 3 (1,39%), виборців.

За результатами таємного голосування за обрання ректором Харківської державної академії фізичної культури ОСОБА_1 проголосувало 121 особа, що відповідає вимогам ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Наказом від 20.12.2021 № 497-к було звільнено в.о. ректора ОСОБА_3 та наказом № 498-К від 20.12.2021 призначено ректором ОСОБА_1 , як обраного за конкурсом , на умовах, викладених у контракті, строком на п`ять років.

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправними дії Харківської державної академії фізичної культури (далі за текстом ХДАФК) з організації проведення виборів ректора, що відбулись 17.11.2021; бездіяльність Організаційного комітету з проведення виборів ректора ХДАФК стосовно незатвердження Положення про порядок обрання представників з числа штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками, а також щодо не розгляду заяв ОСОБА_3 від 12.11.2021 про організацію зустрічей з виборцями; визнати вибори ректора недійсними та скасувати рішення Виборчої комісії з проведення виборів ректора протокол № 7 від 17.11.2021; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 20.12.2021 № 498-к «Про призначення на посаду ректора».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі № 520/28138/21 у задоволенні позовних вимог було відмовлено за тих підстав, що Накази МОН, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами, відсутні обґрунтовані посилання позивача на інші обставини процедурних порушень під час проведення виборів ректора Академії.

Так, студентка ОСОБА_5 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом , в якому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства освіти і науки, Харківської державної академії фізичної культури (далі за текстом ХДАФК) та створених нею органів під час проведення виборів ректора, в частині не реагування на факти порушення чинного законодавства з боку претендента на посаду ректора ОСОБА_1 , визнати вибори ректора недійсними та скасувати рішення Виборчої комісії з проведення виборів ректора протокол № 7 від 17.11.2021. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що результати виборів є незаконним, оскільки проведені з порушенням чинного законодавства, не було забезпечено дотримання принципів відкритості, гласності, таємного та вільного волевиявлення, добровільної участі у виборах, демократичності та забезпечення рівності прав усіх учасників виборів, голосування проводилось за наслідками залякування та підкупу виборців з боку ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 у справі № 520/27879/21 у задоволенні позовних вимог було відмовлено за тих підстав, що позивач не вказувала: чи порушення її прав відбулося внаслідок не реагування МОН, відповідно до Положення від 16.10.2014 №630, на можливі факти порушення законодавства з боку претендента на посаду ректора академії під час виборів, чи внаслідок неналежного, на її думку, розгляду колективного звернення студентів відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Також позивачем в судовому порядку не оскаржувалась бездіяльність МОН щодо нездійснення належного розгляду колективного звернення студентів ХДАФК від 01.12.2021 (вх. №Ко-3619/0-21) саме у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян". Відтак, у суду відсутні були підстави для визнання протиправною бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо не реагування на реагування на факти порушення чинного законодавства з боку претендента на посаду ректора ОСОБА_1 .

Отже, на думку Харківського окружного адміністративного суду, порушення проведення виборів ректора ХДАФК Харківським окружним адміністративним судом в обох справах не встановлені, а виключно незгода колишнього ректора та студентки із результатами виборів ректора, не є належною та законною підствою для скасування їх результатів в судовому порядку.

Щодо скарги студентів до Міністерства освіти і науки України та про результати її розгляду, слід зазначити наступне.

Студентка ОСОБА_5 , не погоджуючись із процедурою проведення виборів ректора та їх результатами, 22.11.2021 ініціювала колективне звернення студентів ХДАФК до Міністерства освіти і науки України, в якому останні повідомили про можливі неправомірні дії під час організації та проведення виборів ректора ХДАФК.

За наслідком розгляду вказаного звернення, Міністерство освіти і науки України, з метою здійснення перевірки інформації, надіслала означене звернення до ХДАФК.

Так, листами МОН № 1/21543-21 від 08.12.2021 та № 1/23277-21 від 31.12.2021 доручено ХДАФК провести перевірку інформації, викладеної у колективному зверненні студентів та зверненні президента студентського парламенту ХДАФК Олександра Промишлянського до Комітету Верховної Ради з питань молоді і спорту, щодо можливих неправомірних дій під час організації та проведення виборів ректора нашого закладу освіти, на виконання яких 04.01.2022 наказом № 04-ОС було створено комісію з розслідування для здійснення перевірки інформації, викладеної у звернення, яка складалася з голови профспілкового комітету та деканів факультетів Академії.

В ході роботи комісії було опитано студентів, деканів факультетів, в тому числі і президента Студентського парламенту, які не підтвердили, викладені у колективному зверненні студентів та зверненні президента студентського парламенту обставини та повідомили, що під час організації та проведення виборів ректора порушень чинного законодавства України зафіксовано не було, вибори проведені у відповідності до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», будь-яких скарг з боку студентів, спостерігачів та інших учасників виборів до Організаційного комітету, Виборчої комісії та Студентського парламенту не надходило. До правоохоронних органів також скарг щодо залякування та підкупу студентів з метою змушення проголосувати за певного кандидата з боку ОСОБА_1 також не надходило.

Так, у колективному зверненні студентів до МОН України від 21.12.2021 та зверненні президента студентського парламенту ОСОБА_6 зазначається, що на виборців, під час проведення виборів, здійснювався тиск, залякування та погрози з боку претендента на посаду ректора ОСОБА_1 , крім того, Органійзаційний комітет не організував жодної зустрічі з кандидатами.

Суть колективного звернення студентів та голови студентського парламенту до МОН та Комітету Верховної Ради з питань молоді і спорту зводиться до незгоди з результатами виборів ректора Академії, які відбулися 17.11.2021.

Однак, не надається до звернення доказів про допущення порушення при організації проведення виборів ректора: ані доказів залякування та тиску на виборців, ані наявність проігнорованих звернень громадян, або інших студентів, до Організаційного комітету з проханням забезпечення права на проведення зустрічей з працівниками та студентами навчального закладу. Отже порушення, на які посилаються заявники, жодним чином не обґрунтовані та не знаходять свого підтвердження, тому, в свою чергу, не впливають на результати виборів ректора і не порушили прав інших осіб.

Положенням про Міністерство освіти і науки України (надалі також - Міністерство, МОН), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630 (надалі також - Положення про МОН), визначено, що МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

МОН у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями МОН є: 1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності та інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій; 2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до п.8 Положення про МОН Міністерство в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Накази МОН, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Накази МОН, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Студенткою ОСОБА_5 , як зазначалося вище, було ініційоване колективне звенення студентів ХДАФК до МОН, президентом студентського парламенту до Комітету Верховної Ради з питань молоді і спорту з приводу правомірності проведення виборів ректора академії.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частин 1, 4 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Наведені норми законодавства вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов`язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, МОН, з метою реагування на колективне звернення, для всебічного з`ясування обставин, викладених у зверненні, направило лист до ХДАФК з відповідними вказівками.

В судовому порядку заявниками не оскаржувалась бездіяльність МОН щодо нездійснення належного розгляду колективного звернення студентів ХДАФК саме у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Отже за результатами перевірки фактів, викладених у зверненнях, комісією з розслідування не встановлено порушень з боку ОСОБА_1 та інши посадових осіб при проведенні виборів ректора Академії.

Про результати розгляду колективного звернення студентів та звернення президента Студентського парламенту було повідомлено МОН України, Комітет Верховної Ради з питань молоді та спорту та заявники шляхом надіслання відповіді.

Листами №42/01-17 від 10.01.2022 № 44/01-19 від 11.01.2022 ректор ХДАФК ОСОБА_1 повідомив Міністерство освіти і науки України та Комітет Верховної Ради з питань молоді і спорту про те, що до посадових осіб Академії жодних скарг, заяв чи звернень не надходило, порушень при проведенні виборів не зафіксовано. Вибори ректора відбулися відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» та Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених Постановою КМУ від 05.12.2014 №726.

Отже за результатами відповідей від Академії МОН не вбачало будь-яких порушень з боку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_7 при здійсненні виборчого процесу на посаду ректора.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про вищу освіту» №1556-V11 (далі Закон №1556-V11):

7) заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей;

10) засновник закладу вищої освіти - органи державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад вищої освіти. Права засновника, передбачені цим Законом, набуваються також на підставах, передбачених цивільним законодавством;

Згідно частини першої статті 12 Закону №1556-V11 управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема, центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно статті 34 Закону №1556-V11 та розділу 4 Статуту Академії, безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник є представником закладу вищої освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень (окрім інших): організовує діяльність закладу вищої освіти; вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу вищої освіти, затверджує його структуру і штатний розпис; видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу вищої освіти доручення; відповідає за результати діяльності закладу вищої освіти перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою). є розпорядником майна і коштів; забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори; призначає на посаду та звільняє з посади працівників; забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку; визначає функціональні обов`язки працівників; забезпечує організацію та здійснення контролю за виконанням навчальних планів і програм навчальних дисциплін; контролює дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни; здійснює контроль за якістю роботи педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників; забезпечує створення умов для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю закладу вищої освіти; сприяє та створює умови для діяльності органів студентського самоврядування, організацій профспілок працівників закладу вищої освіти і студентів, громадських організацій, які діють у закладі вищої освіти; здійснює інші передбачені статутом повноваження.

Керівник закладу вищої освіти відповідає за провадження освітньої, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності у закладі вищої освіти, за результати фінансово-господарської діяльності, стан і збереження нерухомого та іншого майна цього закладу. Керівник закладу вищої освіти відповідно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам і керівникам структурних підрозділів.

Отже ректор Академії на підставі положень Закону України «Про вищу освіту», Статуту та посадової інструкції є єдиною особою, яка підписує усі документи від імені Академії.

Також слід зазначити, що на момент підписання відповідей до МОН та Комітету Верховної Ради з питань молоді і спорту перший проректор Путятіна Г.М. була у відпустці, інший роректор ОСОБА_8 не могла підписувати відповіді, оскільки була головою виборчої комісії і на цій підставі виникав реальний конфлікт інтересів. Тож за таких обставин, ректор Академії єдиний мав право підпису станом на 10.01.2022 та 11.01.2022 без наявності реального конфлікту інтересів.

Щодо неповідомлення про конфлікт інтересів під час здійснення перевірки колективного звернення студентів щодо неправмірних дій ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_7 під час організації та проведенні виборів ректора Академії, слід зазначити наступне.

Листом від 22.12.2021 № 979/01-17 ректором Академії було повідомлено МОН України про те, що у Харківській державній академії фізичної культури і спорту працює його дружина ОСОБА_7 , завідувач, професор кафедри зимових видів спорту, велоспорту та туризму. У відповідь на що МОН України було видано наказ № 47 від 21.01.2022 «Про застосування заходів зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів» з певними вказівками та надіслано до Академії. На виконання цього наказу Міністра, ректором ОСОБА_1 було видано наказ № 27-ОС від 24.01.2022 «Щодо делегування частини повноважень» проректорові ОСОБА_4 в частині усіх можливих управлінських, кадрових, фінансових та інших рішень, які стосуються його дружини ОСОБА_7 .

За змістом абз.11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з диспозицією ч.1, ч.2ст.172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

З пункту 2 примітки до ст.172-7 КУпАП, вбачається, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону, є в тому числі і посадові особи юридичної особи публічного права.

Згідно ч.1ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Згідно п. 1-4 ч. 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У ч.1 ст.1ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАПу сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.1ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

При вирішенні питання про наявності або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» , зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Відповідно до п.1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року №839, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфліктуінтересів. Відповідно до п. 1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року № 839, наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Відповідно до диспозиції статті 172-7 КУпАП та пункту 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП); - у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала відповідні протоколи, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що виливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема не встановлено, що підписання листів до МОН України та № 42/01-17 від 10.01.2022 та до ОСОБА_9 з питань молоді і спорту від 11.01.2022 № 44/01-19 були необ`єктивними або упередженими, що такими рішеннями завдано шкоди інтересам служби, Академії та МОН України.

Таким чином суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при розгляді листів МОН України від 08.01.2021 № 1/21543-21, від 31.12.2021 № 1/23277-21, Комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту від 22.12.2021 № 48720/0/1-21, звернення студентів Академії та підписанні листів до МОН України та № 42/01-17 від 10.01.2022 та до Кимітету Верховної Ради з питань молоді і спорту від 11.01.2022 № 44/01-19 відсутня суперечність між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень.

З протоколів про адміністративні правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ректора Академії ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, не зазначено в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття ним відповідного рішення.

Таким чином зазначені обставини унеможливлюють наявність факту реального впливу можливої суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями з вирішення питання про розгляд листів та звернень і підписання відповідей на них на об`єктивність або неупередженість вказаних рішень.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки підписання листів до МОН України та № 42/01-17 від 10.01.2022 та до Кимітету Верховної Ради з питань молоді і спорту від 11.01.2022 № 44/01-19, було здійснено в умовах потенційного конфлікту інтересів, а не реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Нормами чинного КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Виходячи з вищенаведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Враховуючи вимоги п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст.2,7,9,172-7,221,245,247,251,252,278-280,283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Провадження по адміністративному матеріалу стосовно ОСОБА_1 обвинуваченого в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти діб через суд першої інстанції.

Суддя Т.В. ШТИХ