Провадження № 33/801/177/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що визнаючи його винним у вчиненні правопорушення суд першої інстанції виходив із доведеності його вини відеозаписом, з якого вбачається, що він керував транспортним засобом та відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, однак, невідомо, які саме відеоматеріали взяв суд і що на них зафіксовано. Постанова суду не містить посилання на наявність будь-яких інших доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Він не керував транспортним засобом, про що повідомив працівників поліції, та весь час вимагав від них надання йому доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, що так і не було зроблено. З положень ч. 2 ст. 266 КУпАП слідує, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису лише під час проведення огляду, в інших випадках проведення відеозапису без дозволу особи не дозволяється та суперечить вимогам діючого законодавства. Оскільки відеозапис є способом фіксації дотримання процедури проведення огляду, тому він не може слугувати доказом вчинення (невчинення) особою адміністративного правопорушення.

Також, в тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскільки він був відсутнім під час винесення постанови судом, а також враховуючи, що постанова йому не надсилалася і він отримав її копію за власною ініціативою 03.02.2023, строк на апеляційне оскарження є пропущеним у зв`язку з поважними причинами, а тому підлягає поновленню.

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 до апеляційного суду подав окреме клопотання, в якому просив поновити йому строк на апеляційне оскарження з аналогічних підстав, які вказані ним в апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 19.01.2023 та згідно супровідного листа від 23.01.2023 направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.27-29).

30.01.2023, згідно заяви ОСОБА_1 про отримання копії постанови, він в цей же день отримав копію оскаржуваної постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 10.02.2023, тобто на одинадцятий день з моменту отримання її копії.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів того, що він до 30.01.2023 отримав копію оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, та задля уникнення надмірного формалізму та недопущення порушення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 підлягає поновленню.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Страшок А.А. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №337399, складеного поліцейським взводу №2 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Білоусом Д.О., 15.08.2022 о 02 год. 55 хв. в м. Вінниці по вул. Келецькій, 130 А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У ч. 7 ст. 294 КУпАП зазначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про те, що автомобілем він не керував, про що повідомив працівників поліції та весь час вимагав від них надання йому доказів керування транспортним засобом, що ними так і не було зроблено. Даний факт може бути підтверджено свідками, клопотання про виклик та допит яких він надасть окремо під час засідання.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про доведеність як факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказаний висновок ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №337399 від 15 серпня 2022 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі ОСОБА_1 не зазначив, не додані такі заперечення (пояснення) окремо і до протоколу. Як встановлено з протоколу, ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, хоча в останнього було достатньо часу для цього.

До протоколу поліцейським додано диск, на якому міститься два файли.

На першому файлі (відео) міститься запис з нагрудної камери працівника поліції (портативного відеореєстратора). Дане відео розпочинається з того, як ОСОБА_1 відходить від транспортного засобу, який знаходиться в дворі житлового будинку, і до нього одразу підходять працівники поліції. Під час спілкування з ОСОБА_1 в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку з чим поліцейськими запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або за допомогою спеціального технічного засобу поліцейськими, або в закладі охорони здоров`я. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився, оскільки не вбачав підстав для його проведення. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв, що він переїхав з одного двору в інший, тобто визнав факт керування, а потім, після здійснення дзвінка, і зовсім заперечив факт керування транспортним засобом.

Другий файл є відеозаписом з камери відеоспостереження, яка розташована в дворі житлового будинку, на якому зафіксовано все, що відбувалося того дня. На цьому відео зафіксово, як в двір житлового будинку заїжджають два транспортних засоби, один з яких є службовим транспортним засобом Національної поліції України, та зупиняються один за одним. З першого автомобіля виходить ОСОБА_1 з боку водійського сидіння, зі службового автомобіля виходять поліцейські, і між ними відбувається розмова. На цьому відео зупиняється.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відео з портативного відеореєстратора розпочинається з того моменту, на якому завершився запис з камери відеоспостереження двору.

У суді апеляційної інстанції адвокат Страшок А.А. ознайомлювався з матеріалами справи, в тому числі із диском. ОСОБА_1 , після ознайомлення його захисника з матеріалами справи, не заперечив зафіксованих на відеозаписі обставин та не вказав, що такі обставини не відповідають дійсності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав про те, що в судовому засіданні ним буде заявлено клопотання про виклик свідків, однак, таке клопотання заявлено не було.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються із обставинами, які відображені на відеозаписі.

Про вказану обставину (відсутність доказів на підтвердження факту керування) ОСОБА_1 не зазначав в суді першої інстанції, хоча йому було відомо про розгляд справи.

Твердження апелянта про те, що відеозапис є способом фіксації дотримання процедури проведення огляду та не може слугувати доказом вчинення (невчинення) особою адміністративного правопорушення є невірним сприйняттям апелянтом положень закону та підзаконних актів.

Так, ч. 2 ст. 266 КУпАП визначено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліції» зазначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Пунктом 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України, 18.12.2018 №1026 визначено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, зокрема, з метою , попередження, виявлення або фіксування правопорушення .

Відтак, відеозапис з портативного відеореєстратора (пристрою, призначеного для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського) є належним доказом у справі та може бути покладений в основу судового рішення.

Висновки суду з приводу доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння останній в скарзі не заперечуються.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що позиція ОСОБА_1 спрямована на уникнення від відповідальності.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало