КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/804/2023 Суддя-доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Голуб С.А.,

за участі осіб, які з`явились в судове засідання:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника ОСОБА_1 - адвоката Надточиєвої А.П.

прокурора - Прокопова О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Надточиєвої Анни Петрівни на постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року, що прийнята за результатами розгляду матеріалів про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року провадження у справі за протоколом № 34-02/874 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП, за протоколом №34-02/873 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП, за протоколом, №34-02/875 про ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-7 КУпАП закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Надточиєва А.П. подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що в діях народного депутат України ОСОБА_1 , що полягали у підготовці та внесені ним на розгляд Верховної Радою України депутатського запиту до Президента України, участь в розгляді та голосуванні за підтримку такого був відсутній приватний інтерес, що очевидно виключає наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, в доводах апеляційної скарги зазначає, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Київ від 14 жовтня 2022 року та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Одночасно зі звернення до суду з апеляційною скаргою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Надточиєва А.П. подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що 24 жовтня 2022 року звернулась до суду з апеляційної скаргою на постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року.

14 листопада 2022 року адвокатом Надточиєвою А.П. було отримано ухвалу Київського апеляційного від 10 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги з тих підстав, що до апеляційної скарги не додано до договору про надання правової допомоги або витягу з цього реєстру.

Долучивши до апеляційної скарги договір про надання професійної допомоги повторно подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи доводи скаржника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції визнає їх поважними, а тому клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Надточиєвої А.П. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Київ від 14 жовтня 2022 року підлягає задоволенню.

В судовому засіданні захисника ОСОБА_1 - адвоката Надточиєва А.П., а також ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили суд її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Закриваючи провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП за протоколами № 34-02/874, №34-02/873, № 34-02/875 доведена матеріалами справи. Однак у зв'язку з тим, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився, то провадження у справі підлягає закриттю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 79 Конституції України та абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про статус народного депутата України» повноваження народного депутата починаються після складення ним присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України з моменту скріплення присяги особистим підписом під її текстом.

Текст присяги на вірність Україні ОСОБА_1 як народний депутат України дев`ятого скликання скріпив підписом 29 серпня 2019 року, а отже, і його повноваження в статусі народного депутата України дев`ятого скликання розпочалися з 29 серпня 2019 року.

Відповідно до протоколу № 34-02/874 диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Правила врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема народних депутатів України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Положенням ч. 1 ст. 31-1 та ч. 6 ст. 37 Регламенту Верховної Ради України передбачено, що народний депутат України бере участь на пленарних засіданнях в обговоренні питань/голосуванні з питань, щодо яких у нього наявний конфлікт інтересів, за умови публічного оголошення про це під час пленарного засідання Верховної Ради, на якому розглядається відповідне питання. Порушення народним депутатом встановлених законом вимог щодо особистого голосування тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порушення зазначених вимог та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, можлива за таких умов:

у особи наявний реальний конфлікт інтересів;

особа не повідомляє про конфлікт інтересів у визначеному Законом порядку.

З огляду на визначення реального конфлікту інтересів, наведене в абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», для його констатації необхідно встановлення одночасно таких складових: приватний інтерес; службові/представницькі повноваження; суперечність між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з положеннями ст. 84 Конституції України засідання Верховної Ради України проводяться відкрито. Рішення Верховної Ради України приймаються виключно на її пленарних засіданнях шляхом голосування. Голосування на засіданнях Верховної Ради України здійснюється народним депутатом України особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат має право ухвального голосу щодо всіх питань, що розглядаються на засіданнях Верховної Ради України та її органів, до складу яких його обрано.

Кожний народний депутат у Верховній Раді України та її органах, до складу яких його обрано, має один голос.

У ч. 2 ст. 47 Регламенту Верховної Ради України визначено, що рішення Верховної Ради приймаються шляхом відкритого поіменного голосування.

З огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат на пленарному засіданні Верховної Ради України має право у порядку, передбаченому Регламентом Верховної Ради України, звертатися із депутатськими запитами.

Зі змісту ч. 2 ст. 15 Закону України «Про статус народного депутата України» вбачається, що депутатський запит - це вимога народного депутата, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно з ч. 2 ст. 225 Регламенту Верховної Ради України, після оголошення короткого змісту депутатського запиту головуючий на пленарному засіданні Верховної Ради оголошує голосування щодо попередньої підтримки запиту до Президента України.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2021 року відбулося пленарне засідання шостої сесії Верховної Ради України IX скликання, на якому був присутній народний депутат України ОСОБА_1 .

Відповідно до копії протоколу засідання шостої сесії Верховної Ради України IX скликання від 24 вересня 2021 року серед депутатських запитів, які оголошувались на засіданні Ради та ставились на відкрите поіменне голосування із про пропозицією про їх попередню підтримку, значиться запит народного депутата України ОСОБА_1 до Президента України від 23 вересня 2021 року № 23/43 «Щодо особистого контролю Володимира Зеленського за поданням Андрієм Єрмаком до НАЗК повідомлення про суттєві зміни в майновому стані через витрати, пов`язані з оплатою 2300 замовних сфабрикованих матеріалів у Телеграм-каналах та ЗМІ, з 13 по 20 вересня 2021 року, з метою дискредитації народного депутата України ОСОБА_1».

Згідно з результатами поіменного голосування № 34 від 24.09.2021 про підтримку зазначеного депутатського запиту, ОСОБА_1 проголосував «ЗА» направлення його депутатського запиту від 23.09.2021 № 23/43 до Президента України.

Отже, депутатський запит ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року № 23/43 стосувався дій ОСОБА_4 , що негативно сприймаються ОСОБА_1 , оскільки завдають шкоди його діловій репутації.

З огляду на положення ч. 5 ст. З Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI, гласність засідань Верховної Ради забезпечується шляхом їх трансляції по телебаченню і радіо, публікації стенографічних бюлетенів засідань Верховної Ради, її рішень у Відомостях Верховної Ради України, газеті «Голос України» та інших виданнях Верховної Ради, а також шляхом розміщення інформації на офіційному веб-сайті Верховної Ради.

Оскільки рішення щодо направлення депутатського запиту здійснюється на пленарному засіданні Верховної Ради України, тобто публічно, приватним інтересом ОСОБА_1 під час внесення на розгляд Верховною Радою його депутатського запиту від 23 вересня 2021 року №23/43, було привернення уваги як Президента України (якому адресовано запит), так і широких верств суспільства до фактів можливого порушення його прав керівником Офісу Президента України ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про статус народного депутата України» неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави.

Народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих, зокрема, корисливих, цілях.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 86 Конституції України та ст.ст. 12, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» (справа про запити народних депутатів України до прокуратури) від 11 квітня 2000 року № 4-рп/2000 зазначається, що пропозиції, вказівки, вимоги народного депутата України мають відповідати Конституції і законам України та можуть стосуватися лише питань, пов`язаних саме з депутатською діяльністю.

ОСОБА_1 використав надане йому право на депутатський запит із метою захисту своєї ділової репутації, а не у зв`язку зі здійсненням депутатської діяльності.

Таким чином, приватний інтерес народного депутата України ОСОБА_1 вступив у суперечність із його службовими повноваженнями (правом) щодо депутатського запиту.

Вимоги Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у вказаній ситуації стосуються не рішення, прийнятого Верховною Радою України, а реалізації ОСОБА_1 своїх службових повноважень та його особистої участі у прийнятті рішення, яке стосується його самого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт участі ОСОБА_1 у голосуванні за підтримку його депутатського запиту від 23 вересня 2021 року № 23/43, незалежно від остаточного прийнятого Верховною Радою рішення, свідчить про вчинення ОСОБА_1 дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Щодо протоколу №34-02/873 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-7 КУпП України передбачає, що вчинення дій прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на сесії Верховної Ради України звернутися із запитом до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування форм власності.

Депутатський запит - це вимога народного депутата, народних депутатів чи комітету Верховної Ради України, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм гласності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

З огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат на пленарному засіданні Верховної Ради країни має право у порядку, передбаченому законом про регламент Верховної 1 ади України, звертатися із депутатськими запитами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про статус народного депутата України» неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24 вересня 2021 року на пленарному засіданні шостої сесії Верховної Ради України IX скликання звернувся із депутатським запитом до Президента України від 23 вересня 2021 року № 23/43 «Щодо особистого контролю Володимира Зеленського за поданням Андрієм Єрмаком до НАЗК повідомлення про суттєві зміни в майновому стані через витрати, пов`язані з платою 2300 замовних сфабрикованих матеріалів у Телеграм-каналах та ЗМІ, з 13 по 20 вересня 2021 року, з метою дискредитації народного депутата України ОСОБА_1».

Натомість ОСОБА_1 використав надане йому право на депутатський запит із метою захисту своєї ділової репутації, а не у зв`язку зі здійсненням депутатської діяльності.

Таким чином, приватний інтерес народного депутата України ОСОБА_1 вступив у суперечність із його службовими повноваженнями (правом) щодо депутатського запиту.

Щодо протоколу № 34-02/875 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про статус народного депутата України» неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави.

Народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих, зокрема, корисливих, цілях.

Натомість ОСОБА_1 використав надане йому право на депутатський запит із метою захисту своєї ділової репутації, а не у зв`язку зі здійсненням депутатської діяльності.

Факт участі ОСОБА_1 у голосуванні за підтримку його депутатського запиту від 23 вересня 2021 року № 23/43, незалежно від остаточного прийнятого Верховною Радою рішення, свідчить про вчинення ОСОБА_1 дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, приватний інтерес народного депутата України ОСОБА_1 вступив у суперечність із його службовими повноваженнями (правом) щодо депутатського запиту.

Апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо відсутності приватного інтересу ОСОБА_1 при підготовці, подані депутатського запиту та участі у голосуванні. Так, захисник адвокат Надточиєва А.П. вважає, що депутатський запит був зроблений в інтересах ОСОБА_4 , який безпосередньо є заінтересованим у своєчасному поданні ним повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані, в інтересах президента Володимира Зеленського , оскільки саме Президент має бути зацікавлений в тому, щоб його адміністрацію очолював кришталево чистий посадовець з прозорими доходами, а також в інтересах держави,оскільки імідж її очільників - Президента та Голови його офісу істотно впливає на рейтинг країни на міжнародній арені. Разом із тим такі доводи, на думку суду, направлені на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене правопорушення. До повноважень депутата Верховної ради не відноситься контроль за своєчасністю подання повідомлень про зміни в майновому стані іншими посадовими особами, як не відноситься і до повноважень Президента країни особисто контролювати подання таких повідомлень іншими посадовими особами. Отже подання і оголошення у публічному просторі депутатського запиту з наведеним вище змістом не може мати іншу мету, як привернення ОСОБА_2 уваги до своєї особисті, а саме донесення до органів державної влади, особисто Президента України, суспільства факту неправомірної, на думку ОСОБА_2 , поведінки ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_2 , оскільки в запиті йшлось саме про оплату ОСОБА_4 2300 замовних сфабрикованих матеріалів у Телеграм-каналах та ЗМІ, з 13 по 20 вересня 2021 року, з метою дискредитації народного депутата України ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги виходячи з наступного.

Закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підлягає під ознаками адміністративного правопорушення, оскільки для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі у зв`язку зі спливом цього строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення. Крім того статтею 38 КУпАП передбачені не строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, а строки накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п.5 Листа ВССУ від 22 травня 2017 року, якщо на момент розгляду справи в суді закінчився строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності в її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закриває провадження у справі. Тобто, пріоритет повинен мати п.1 ч.1 ст.277, а не п.7 вказаної адміністративно-правової норми. Справа про адміністративне правопорушення може бути закрита у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення лише щодо особи, визнаної судом винуватою у його вчиненні. Відсутність події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП і закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених у ст.38 КУпАП, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, є окремими підставами для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Це означає, що в кожному конкретному випадку суд повинен спочатку вирішити питання про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і лише після цього вирішити питання про накладення адміністративного стягнення.

Із наведеного вбачається, що закриття справи у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді строку накладення адміністративного стягнення передбачає встановлення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Отже, наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків суду першої інстанції та незаконність ухваленого рішення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення про закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи наведене, постанова Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року є законною, обгрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України»,«Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Надточиєвої Анни Петрівни залишити без задоволення

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за протоколами №34-02874, №34-02/873, №34-02/875, за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб