Шаргородський районний суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/123/23

Провадження № 3/152/68/23

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовська Т.О., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , особу встановлено по паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданому Барським РС УДМС України у Вінницькій області 11.03.2016,

за ч. 1 ст. 161 - 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 736030 від 11.01.2023 ОСОБА_1 : «в період часу з 29.07.2019 р. по 11.01.2023 р. організував діяльність з реалізації пального на АЗС, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , без висновку з оцінки впливу на довкілля, наявність якого передбачена п.4 ч.3 ст.3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 статті 161 -1 КУпАП».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 736029 ОСОБА_1 : «в період часу з 29.07.2019 р. по 11.01.2023 р. організував діяльність з реалізації пального на АЗС, що розташована за адресою АДРЕСА_3 без висновку з оцінки впливу на довкілля, наявність якого передбачена п.4 ч.3 ст.3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 статті 161 -1 КУпАП».

Вказані адміністративні матеріали оформлені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим, на підставі вимог ст. 36 КУпАП дані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 винуватим себе у вчиненні адміністративних правопорушення, при обставинах викладених в протоколах про адміністративні правопорушення не визнав. Суду показав, що він є фізичною особою підприємцем з 2005 року, здійснює господарську діяльність і має ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, яка дійсна до 31.07.2024. Для забезпечення цієї діяльності він має всі дозвільні документи, передбачені законодавством України. Під час проведення перевірки на АЗС в м. Шаргород та в с. Гибалівка Жмеринського району Вінницької області його на зазначених об`єктах не було. Оператори АЗС повідомили у телефонному режимі, що особи які прибули на перевірку відмовилися зареєструватися в журналі перевірок та надати направлення на перевірку. Поряд з цим документи, які вони вимагали їм були надані, в тому числі і дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, після чого вони залишили АЗС, а в подальшому викликали його в Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області і вимагали підписати протоколи про адміністративні правопорушення, на що він не погодився, оскільки ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» не порушував. Крім того звертає увагу суду, що до матеріалів справи не долучено дозвіл № 525310100 -32 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий на підставі висновку установи державної санітарно епідеміологічної служби - Головного управління держпродспоживслужби у Вінницькій області від 08.07.2019 № 01-6.03 11/3561, з терміном дії необмеженим, починаючи з 30.07.2019.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що провадження в даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У якості доказів підтвердження винуватості ОСОБА_1 у порушенні порядку торгівлі пальним до матеріалів справи долучено протоколи про адміністративне правопорушення серії АПР18 736029, 736030 від 11.01.2023 (а.с.2, 25), рапорти ст. о/у УСР в Вінницькій області ДСР НП України В. Філіппова та ст. о/у УСР в Вінницькій області ДСР НП України В. Гречковського від 12.01.2023 (а.с.1, 26), дозволи № 282.19.05, 283.19.05. на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах та експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки (а.с.7-8, 29 - 31), квитанції про продаж пального (а.с. 9, 33), ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (переоформлення) (а.с.4), фото таблиці без зазначення найменування об`єктів, їх відношення до справи та посвідчення, у спосіб, передбачений КУпАП та ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», який регламентує склад реквізитів документу, вимоги до змісту і розташовування реквізитів документу, вимоги оформлювання документів, вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів», які є необхідними з огляду на подальше формування судом матеріалів справи (а.с.16-20, 40-41).

Вимогами ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду…, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Частиною 1 ст. 161-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за оптову або роздрібну торгівля пальним без державної реєстрації суб`єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Диспозиція ч.1 ст. 161 1 КУпАП є бланкетною та відсилає до Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", який встановлює правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

В протоколах про адміністративні правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.4 ч.3 ст.3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля».

Стаття 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» встановлює сферу застосування оцінки впливу на довкілля. Частина друга цієї статті визначає категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, і включає, в тому числі: 4) енергетичну промисловість. Поряд з цим пункт 4 частини 3 статті 3 цього Закону має шість підпунктів, а в протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено, який із них порушено ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» регламентує, що оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає:

- підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до ст.ст. 5,6 та 14 цього Закону (п. 1); - проведення громадського обговорення відповідно до ст.ст. 7,8 та 14 цього Закону (п. 2); - аналіз уповноваженим органом відповідно до ст. 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації (п. 3); - надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини (п. 4); - врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до ст. 11 цього Закону (п. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності.

За приписами ст. 11 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» звіт з оцінки впливу на довкілля звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, приймаючи рішення про провадження планованої діяльності, зобов`язані врахувати висновок з оцінки впливу на довкілля. У рішенні про провадження планованої діяльності зазначається, що екологічні умови провадження планованої діяльності визначені у висновку з оцінки впливу на довкілля. За рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування рішення про провадження планованої діяльності може включати екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у ч.5 статті 9 цього Закону. Якщо після ухвалення висновку з оцінки впливу на довкілля законодавством не передбачається прийняття рішення про провадження планованої діяльності для початку її провадження, висновок з оцінки впливу на довкілля, у якому визначено допустимість провадження планованої діяльності, вважається рішенням про провадження планованої діяльності...

Чинне законодавство розрізняє «висновок з оцінки впливу на довкілля» та «рішення уповноваженого органу про провадження планованої діяльності», яке, в свою чергу, є підставою для початку провадження цієї діяльності.

Статтею 1 ЗУ «Про екологічну експертизу» було визначено, що екологічна експертиза в Україні це вид науково-практичної діяльності уповноважених державних органів, еколого-експертних формувань та об`єднань громадян, що ґрунтується на міжгалузевому екологічному дослідженні, аналізі та оцінці перед проектних, проектних та інших матеріалів чи об`єктів, реалізація і дія яких може негативно впливати або впливає на стан навколишнього природного середовища, і спрямована на підготовку висновків про відповідність запланованої чи здійснюваної діяльності нормам і вимогам законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки.

Згідно зі статтею 4 ЗУ «Про екологічну експертизу», метою екологічної експертизи було запобігання негативному впливу антропогенної діяльності на стан навколишнього природного середовища та здоров`я людей, а також оцінка ступеня екологічної безпеки господарської діяльності та екологічної ситуації на окремих територіях і об`єктах.

Закон України «Про екологічну експертизу» втратив чинність на підставі пункту 4 статті 17 Закону України від 23.05.2017 №2059-VІІІ «Про оцінку впливу на довкілля», який набрав чинності 18.12.2017.

Згідно з пунктом 5 статті 17 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» у низці нормативних актів, у тому числі ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» визначення "екологічної експертизи» замінено або доповнено на "оцінка впливу на довкілля", а також виключено розділ VI Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», яким було регламентовано обов`язковість проведення екологічної експертизи.

У пояснювальній записці до законопроекту «Про оцінку впливу на довкілля» вказано, що його метою є встановлення правових та організаційних засад здійснення оцінки впливу на довкілля та забезпечення виконання Україною міжнародних зобов`язань у рамках Конвенції про оцінку впливу на навколишнє середовище в транскордонному контексті та Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхуська Конвенція), стороною яких є Україна, а також імплементації у національне законодавство положень Директив 2003/4/ЄC та 2011/92/ЄС.

За змістом наведених норм ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» фактично замінив у цьому контексті ЗУ «Про екологічну експертизу».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.02.2021 у справі № 580/1078/19.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» передбачено, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності, а в частині 3 цієї статті наведено перелік другої категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, який, зокрема, включає установки для промислової утилізації, видалення туш тварин та/або відходів тваринництва (абз. 6 п. 2 ч. 3 ст. 3 вищевказаного Закону).

Частиною 4 цієї ж статті передбачена заборона розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.

Відповідно до п.п. 2, 3 Перехідних положень (стаття 17 ) дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону (розширення та зміни, включаючи перегляд або оновлення умов провадження планованої діяльності, встановлених (затверджених) рішенням про провадження планованої діяльності або подовження строків її провадження, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, перепрофілювання діяльності та об`єктів, зазначених у пунктах 1-13 цієї частини, крім тих, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України). Висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 надав суду докази, що ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність з 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії В00 №692811 від 28.05.2005 (а.с. 56 ).

ОСОБА_1 надав також суду дозвіл № 525310100 -32 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий ДЕПАРТАМЕНТОМ АГРОПРОМИСЛОВОГО РОЗВИТКУ, ЕКОЛОГІЇ ТА ПРИРОДНИХ РЕСУРСІВ ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ 30.07.2019, з необмеженим терміном дії, починаючи з 30.07.2019 з додатками, якими встановлено умови до викидів забруднюючих речовин, до технічного процесу, до обладнання та споруд, до очистки газопилового потоку, дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та інш. (а.с. 47 - 53).

Враховуючи вище викладене, а саме провадження планованої діяльності ФОП ОСОБА_1 до набрання чинності ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля», а також відсутність доказів розширення та зміни умов провадження планової діяльності або продовження строків її діяльності, реконструкції, технічного переоснащення, капітального ремонту, перепрофіліювання діяльності ФОП ОСОБА_1 , суддя доходить висновку, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок здійснювати оцінку впливу на довкілля.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.39 Постанови ВС від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом вищезазначених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

КУпАП визнає відсутність у діянні складу (сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак) адміністративного правопорушення як обставини, що виключають провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.7, 9, 36, 245, п.1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 266, 280, 283, 284, 287, 289, ч.2 ст.294 КУпАП, -

постановив:

Об`єднати адміністративні матеріали № 152/123/23 (провадження №3/152/68/23) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.161- 1 КУпАП та № 152/124/23 (провадження №3/152/69/22) в одне провадження і присвоїти справі єдиний унікальний номер № 152/123/23 (провадження №3/152/68/23).

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.161- 1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Суддя: Т.О. Соколовська