Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 361/2867/22
Номер апеляційного провадження 33/824/1087/2023
Головуючий у суді першої інстанції В. О. Василишин
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
17 лютого 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

у с т а н о в и в :

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Судом встановлено, що 03 липня 2022 року близько 19 години на 3 км+200м а/д Рожни- Велика Димерка в Броварському районі Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду для визначення стану сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді Петренко М. І. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Апелянт уважає, що суд першої інстанції у порушення вимог закону розглянув справу без його участі, позбавивши права викласти свою позицію. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не містяь доказів керування ним транспортним засобом. Вказав, що транспортним засобом він не керував, працівники поліції його не зупиняли, а під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський не роз`яснив йому права, передбачені ст. 63 Конституції України. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Суд не звернув увагу, що у протоколі відсутній його підпис та копія протоколу йому не вручалась. Натомість вважає, що пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 містять недостовірну інформацію, оскільки вказані особи не були свідками зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в наданих свідками поясненнях вказаний час вчинення правопорушення 18 год 30 хв, що суперчить вказаном у протоколі про адмінстравтине правопорушення часу вчинення правопорушення 18 год 20 хв. Також суд не звернув увагу, що протокол про адмінстравтине правопорушення складено о 18 год 30 хв, а направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони складено о 18 год 35 хв, що на думку апелянта є порушенням. Крім того ОСОБА_1 вважає, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП в протоколі не конкретизовано місце вчинення правопорушення, а також не конкретизовано суть вчиненого правопорушення.

Звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів застосування працівниками поліції технічних засобів відеозапису та не містять сертифікат спеціального технічного засобу, на який мав би проводитись огляд на стан сп`яніння, для можливості встановити відповідну інформацію.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, переглядаючи справу в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №039918 від 03.07.2022, складеним стосовно ОСОБА_1 , у якому зазначено, що останній керував транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що повністю підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.

Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно визнав винним ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.5 ПДР України та вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом колегія суддів відхиляє, оскільки вони повінстю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, факт керування ОСОБА_1 транспорним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_2 , 03.07.2022 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №039918 від 03.07.2022, складеним стосовно ОСОБА_1 , актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; посвідченням водія НОМЕР_3 та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У наданих суду апеляційної інстанції поясненнях ОСОБА_1 вказув на те, що він не керував транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_2 , 03.07.2022. За кермом автомобіля знаходився його знайомий ОСОБА_6 , який був тверезим. Також у салоні автомобіля знаходилися дві жінки з дітьми та його друг ОСОБА_3 . Усі разом поверталися з гостей домому. Після зупинки на узбіччі за вимогою жінок, які вивели дітей на двір, до них під`їхав патруль поліції, якому вони повідомили причину зупинки на узбіччі. На питання поліцейського про те, хто є власником автомбіля він надав працівнику поліції документ на транспортний засіб та посвідчення водія. У ході розмови з поліцейський останній виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд, від чого ОСОБА_1 відмовився повідомивши, що за кермом сидів ОСОБА_6 , який разом з ОСОБА_7 підтверджували вказану обставину, проте поліцейські не брали до уваги їх пояснення. Таку відмову ОСОБА_1 пітвердив у присутності свідків. Пояснення знайомих ОСОБА_1 поліцейські відмовили долучати до матеріалів справи. Поліцеським було відсторонено ОСОБА_1 від керування автомобілем та за згодою останнього керування транспортним засобом було передано ОСОБА_8 .

Проте апеляційний суд визнає надані ОСОБА_1 пояснення неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються встановленим суддею суду першої інстанції обставинами справи, які знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом. Апеляційний суд зауважує, що вказуючи на те, що автомобілем керував ОСОБА_6 , ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Також не заявляв клопотань щодо допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у якості свідків. Суперечливим апеляційний суд вважає те, що відсторонивши від керування ОСОБА_1 працівником поліції право керування тарнспорним засобом було передано не ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 . Зокрема ОСОБА_1 жодних письмових доказів на підтвердження викладених у своїх поясненнях обставинах справи у розпорядження апеляційного суду не надав. Відтак апеляційни суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 траспортним засобом 03.07.2022.

Матеріали справи містять докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомого, приладу «Драгер». Також матеріали справи містять докази направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Факт відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки він був зобов`язаний виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. Таким чином відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Доводи апеляційної скарги у тому, що у поліцейських були відсутні підстави вимагати від нього проходження огляду на стан сп`яніння не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки надавши поліцейським посвідчення водія він підтвердив факт керування ним транспортним засобом, а отже був зобов`язаний виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений не за перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремою складовою диспозиції ч.1 ст.130 КупАП.

Та обставина, що матеріали справи не містять відеозапису з нагрудної камери поліцейського, де б було зафіксовано зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 обставини, які мали місце 03.07.2022, не спростовують порушення водієм п. 2.5 ПДР та факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також не спростовує факт керування ОСОБА_1 транспортним зсобом. Зазначене не може трактуватися судом як доказ невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, оскільки повністю спростовується наявними у матеріалах справи доказами відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП у разі неможливості застосування технічних засобів відмову від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейські зафіксували відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, які надали свої пояснення щодо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки так і у медичному закладі.

Протокол про адміністравтине правопорушення складений відносно ОСОБА_1 не містить будь - яких зауважень щодо викладених у ньому обставин. Натомість такий протокол містить відмітку особи, яка його склала про відмову ОСОБА_1 від підпису у протоколі та отриманні його копії. Також протокол містить відмітку про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конвституції Укрїани та ст. 268 КУпАП.

Фактичні дані, що містяться в поясненнях свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 .

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують встановлені судом обставини та вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою невиконання ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан сп`яніння. Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Заперечення ОСОБА_1 щодо обставин події яка мала місце 03.07.2022 свідчить про намір уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який стверджує, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність в діях водія складу даного адміністративного правопорушення.

Та обставина, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції у відсутності особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати підставою для скасування постанови судді, оскільки ОСОБА_1 тричі повідомлявся судом про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за адресою, повідомленою ним працівникам поліції при складенні протоколу про адміністравтине правопорушення, а саме: АДРЕСА_1 . Будь - яких заяв до суду першої інстанції щодо іншого місця проживання ОСОБА_1 не надсилав. Така ж сама адреса місця проживання зазначена ним і у апеляційній скарзі.

Апеляційний суд бере до уваги висновки, викладені у рішеннях Європейського суду щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, ОСОБА_1 будучи обізнанм про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не цікавився рухом справи у суді, не повідомляв суд про інші засоби зв`язку з ним як особою, яка притягується до адімінстративної відповідальності. Відтак суддя суду першої інстанції вірно вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Як вже зазначалося судом, протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу незгоди з його змістом, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення, ОСОБА_1 лише відмовився від підпису цього протоколу, про що працівником поліції зроблено відмітку. Сама відмова ОСОБА_1 від підпису у протоколі та отримання його копії не свідчить про недостовірність даних, викладених у ньому. ОСОБА_1 зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення не подавав, дії працівник поліції не оскаржував.

Отже, апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зміст протоколу про вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо особи, фактичних обставин справи, нормативного акту, що передбачає відповідальність, свідків, роз`яснення прав, та інших даних.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують. Відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського є окремим видом відповідальності за порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та є закінченим правопорушенням

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, та свідчать про намір уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, проте висновків судді вони не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_12 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 як події так і складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач