Номер провадження: 33/813/195/23
Номер справи місцевого суду: 496/1110/22
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Воронцової Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнено судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 17.03.2022 року о 23:45 год. керував транспортним засобом РАФ 22038, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Чуйкова в м. Біляївка, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», під відеозапис, що підтверджується тестом №701 від 18.03.2022 року, результат огляду становить 2,30 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП закрити,

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 обґрунтував тим, що повний текст судового рішення його адвокат Какуша О.О. отримав 19.12.2022 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначив, що скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведено належними та достатніми доказами, а документи, що знаходяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що йому не були роз`яснені його права та обов`язки при затриманні, огляд було проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, свідки були відсутні.

Відсутнє відео, на якому б було видно місце зупинки та, що саме він керував транспортним засобом. Свідки при продутті приладу «Драгер» були відсутні, відеозапис з відеореєстратора, який би фіксував дану процедуру відсутній. Він автомобілем не керував, за кермом перебував його знайомий ОСОБА_2 , який у зв`язку із зупинкою автомобіля пішов до себе до додому щоб взяти трохи бензину, а він, залишився стояти біля автомобіля. Через декілька хвилин під`їхали співробітники поліції, люди у військовій формі, посадили його в службовий автомобіль та відвезли до відділу поліції.

Письмові пояснення та свідчення допитаних у судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути належними доказами при вирішенні даної справи, оскільки зазначені особи були у складі наряду разом з працівниками поліції, тобто є зацікавленими особами і в їх неупередженості є сумніви.

Суд першої інстанції допустив формальний підхід до розгляду справи та залишив поза увагою вказані обставини, а також його пояснення, що надані в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 і його адвоката Какуши О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вимоги та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.294 КПК України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Хоча ст. 294 КУпАП і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

На переконання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтував існування обставин, які не залежали від його волевиявлення та перешкодили вчасно звернутися із апеляційною скаргою, оскільки повний текст постанови отриманий його адвокатом 19.12.2022 року, про що свідчить відповідна заява в матеріалах справи.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, з огляду на те, що в матеріалах справи міститься заява про отримання адвокатом Какушею О.О. повного тексту оскаржуваної постанови 19.12.2022 року, суд апеляційної інстанції вважає зазначені обставини поважними причинами пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження, у зв`язку із чим клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а відповідний строк - поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 2.9 а) Правил дорожнього руху, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Встановленню у даній справі підлягають наступні факти: керування транспортним засобом ОСОБА_1 , перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до матеріалів провадження, працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії серії ДПР18 №171298, від 18.03.2022 року, у зв`язку із керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, у протоколі міститься власноручний запис ОСОБА_1 про незгоду із інкримінованим йому правопорушенням.

На місці складання протоколу, ОСОБА_1 повідомляв, що він транспортним засобом не керував, коли до його машини під`їхали працівники поліції, транспортний засіб не рухався, він стояв біля припаркованого автомобіля та чекав товариша, який керував автомобілем і пішов за бензином.

Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні допитаний, як свідок ОСОБА_2 .

Згідно розділу III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився у невідомому приміщенні, останній сидить на підлозі зі зв`язаними з спиною руками, ОСОБА_1 факт керування ТЗ заперечує, на запитання працівника поліції "хто керував автомобілем" останній відповів, що не він.

Тобто, із відеозапису неможливо встановити хронологію подій, а саме: фактів руху транспортного засобу, його зупинки, виходу ОСОБА_1 , із-за керма, що робить його неналежним доказом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд 17.07.2019 року по справі № 216/5226/16-а.

Визначаючи ОСОБА_1 винним у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд взяв до уваги, як належні докази, покази свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_3 підтвердивших обставини, викладені в протоколі.

Натомість, вказані свідки перебували у складі наряду із співробітниками патрульної поліції, тому є зацікавленими особами, і їх покази не можуть бути належними і допустимими доказами скоєння ОСОБА_1 правопорушення.

Також, як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, незважаючи на інкримінування ОСОБА_1 керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відомості про передачу транспортного засобу іншій особі в протоколі відсутні.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 і його зупинки не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах провадження відсутні відповідні докази.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності зі ст.1 КУпАП України завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Надані суду докази у даній справі не відповідають критерію доведення " поза розумним сумнівом" вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Л.П.Воронцова