ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1331/22

Провадження № 3/568/9/23

09 лютого 2023 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Делалова О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого інспектором СРПП ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №080136 від 09.11.2022 року ОСОБА_1 на а/д М-06 Київ-Чоп, 426 км (в н.п. с. Крупець), керуючи транспортним засобом марки Toyota Prius, д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував за її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив занос автомобіля, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volvo FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки Janmin NW-1S, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в правій смузі для руху. В результаті зіткнення обидва автомобіля, будучи некерованими, здійснили наїзд на металеве дорожнє огородження, що розділяє потоки транспортних засобів, з подальшим виїздом на смугу зустрічного напрямку руху. Уламками від транспортних засобів та металевого огородження було пошкоджено транспортний засіб марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку руху. Внаслідок ДТП всі транспортні засоби та металеве огородження зазнали механічних пошкоджень, а водій ОСОБА_1 з пасажиром ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. Згідно протоколу своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.01.2023р. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні ДТП не визнав, зазначивши, що він разом з напарником ОСОБА_4 їхали на службовому автомобілі з ввімкненими синіми проблисковими маячками, виконувати службове завдання. Водій автомобіля Volvo FH 13.460, при наявності двох смуг для руху, створив йому перешкоду в проїзді, не надавши переваги у русі, а саме заїхав лівими колесами на ліву смугу руху, чим змусив його різко змінити напрямок руху з виїздом за ліву смугу на зелену зону (узбіччя), внаслідок чого автомобіль занесло і сталося зіткнення спочатку з металевою огорожею, а від неї з автомобілем Volvo FH 13.460. Суду пояснив, що знає, що по даному факту на водія автомобіля Volvo FH 13.460 ОСОБА_2 також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та 19.12.2022р. судом було закрито провадження за відсутності в його діях адміністративного правопорушення. На засідання його в якості потерпілого не викликали, з постановою суду не згідний та має намір її оскаржувати.

В судові засідання, призначені на 30.01.2023р. та 09.02.2022р. ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних клопотань суду не надав. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 .

Потерпілі: водій автомобіля Volvo FH 13.460 ОСОБА_2 та власник зазначеного автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, свої інтереси в суді довірили представляти адвокату Жучені Ю.Ю.

Представник потерпілих адвокат Жученя Ю.Ю. в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП. В обґрунтування своєї позиції суду пояснив, що водій ОСОБА_2 18.09.2021р. приблизно о 12 год. 15 хв. рухався на автомобілі Volvo FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки Janmil, д.н.з. НОМЕР_3 в населеному пункті Крупець, Дубенського району, Рівненської області, по автошляху Київ-Чоп, 426 км, який має дві смуги руху в кожному напрямку, зі швидкістю приблизно 55 км/год у правій полосі. Раптово відчув удар, після чого автомобіль почало заносити, зігнуло в ножиці та викинуло на зустрічну смугу руху. Як з`ясувалося пізніше, це був автомобіль працівників поліції марки Toyota Prius, д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Зазначив, що водій ОСОБА_1 рухався з перевищенням швидкості руху в лівій полосі руху і ще задовго до наближення до автомобіля Volvo FH 13.460, зачепивши ґрунт узбіччя, втратив керування, після чого вилетів із узбіччя дороги прямо під вантажний автомобіль, яким керував ОСОБА_2 з лівого боку. Таким чином, ОСОБА_1 порушив ПДР України, наслідком чого сталося ДТП з пошкодженнями транспортних засобів. Також, суду зазначив, що постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 19.12.2022р. були встановлені зазначені факти та відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП в діях водія ОСОБА_2 . Таким чином, ДТП відбулося в результаті порушення водієм патрульної машини ОСОБА_1 п.12.1 ПДР, який слідував за ОСОБА_2 позаду в попутному напрямку в лівій полосі та повинен був дотримуватися швидкісного режиму. Просив звернути увагу суду також на те, що наявність у водія спеціального транспортного засобу пріоритету у русі (п.3.1.,3.2. ПДД), можливо лише у випадку коли, він увімкнув проблисковий маячок синього або червоного кольору, спеціальний звуковий сигнал та забезпечив безпеку дорожнього руху, а також у разі виконання невідкладного службового завдання. Матеріали справи не містять доказів підстав застосування водієм ОСОБА_1 проблискового маячку синього кольору.

В судовому засіданні інший учасник ДТП водій автомобіля Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 , допитаний в якості свідка, суду показав, що він 18.09.2021р. приблизно о 12 год. рухався у зустрічному напрямку від транспортних засобів Volvo FH 13.460 та ОСОБА_6 машина рухалася з великою швидкістю, приблизно 100 км/год по лівій полосі в населеному пункті з увімкненими синіми проблисковими маячками. Вантажний автомобіль рухався в правій смузі руху з невеликою швидкістю, приблизно 45 км/год. В той день йшов дощ і дорожнє покриття було слизьке. Він побачив як патрульна машина втратила керованість та зіткнулася з металевою огорожею, а потім з вантажним автомобілем та обидва винесло на зустрічну смугу, по якій він їхав, що змусило його маневрувати для уникнення значних пошкоджень.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №080136 від 09.11.2022 року, який є предметом дослідження під час даного судового розгляду, посадовою особою, якою порушено провадження у справі про адміністративне правопорушення у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ним п.2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Статтею 124 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно склад правопорушення за ст. 124 КУпАП, передбачає наявність трьох елементів об`єктивної сторони (протиправне діяння): 1) порушення правил дорожнього руху, 2) наслідки у вигляді, зокрема, пошкодження транспортних засобів, 3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та наслідками. Таким чином, настання наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження транспортних засобів мають бути обумовлені саме порушенням певним учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, тобто має бути наявний прямий чи опосередкований причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

Так порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху.

Пунктом 2.3б ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 3.1 ПДР передбачено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.3.2 ПДР у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Із змісту п.3.2 ПДР випливає, що обов`язок дати дорогу у водія ОСОБА_2 виник у разі, якщо його транспортний засіб створював для водія оперативного транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом перешкоду для руху.

Відповідно до п.1.10 ПДР перешкода для руху - це нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно у межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Дослідженими матеріалами справи, судом не встановлено виконання екіпажом патрульної машини під керуванням водія ОСОБА_1 невідкладного службового завдання.

В судовому засіданні переглянуто диск з відео реєстратора патрульної машини, на якому зафіксовані події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.09.2021 року. З відео вбачається, що патрульний автомобіль Toyota Prius, д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 рухався по а/д Київ-Чоп, у напрямку м. Рівне. Дорога має дві полоси для руху в одному напрямку. Патрульний автомобіль рухався по лівій смузі на великій швидкості. Проїжджаючи в населеному пункті с. Крупець (позначка на білому фоні) патрульний автомобіль, виїхавши на узбіччя лівої смуги руху, втратив керованість та зіткнувся з металевою огорожею, що відокремлює дорогу від зустрічного напрямку руху, а потім з вантажним автомобілем Volvo FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки Janmin NW-1S, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по правій полосі руху. В момент ДТП йшов дощ та дорожнє покриття було мокрим.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що 18.09.2021 року в час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 керував оперативним автомобілем Toyota Prius, д.н.з. на синьому фоні НОМЕР_1 , який обладнаний спеціальними звуковими та світловими сигнальними пристроями. Керуючи зазначеним оперативним транспортним засобом не мав право, передбачене п.3.1 ПДР відступити від вимог Розділу 12 ПДР.

Даючи оцінку всім вищенаведеним доказам, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому, треба мати на увазі, що за певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Так суд вважає, що п. 3.1 ПДР України покладає на водія оперативного транспортного засобу обов`язок щодо дотримання 3 обставин у їх сукупності: необхідності виконання невідкладного службового завдання; увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу; забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність однієї з обставин не створює правових підстав для відступу від зазначених вимог ПДР України. При наданні водіям права відступати від деяких положень ПДР України водночас обумовлено, що подача спеціальних світлових і звукових сигналів не звільняє водія від відповідальності у тому випадку, якщо внаслідок такого відступу, початого ним без достатнього аналізу безпеки своїх дій, відбудеться ДТП.

У розглядуваній же дорожній ситуації водій ОСОБА_1 , керуючи оперативним транспортним засобом, як він пояснював, зі швидкістю приблизно 80 км/год, не маючи при цьому право, передбачене п.3.1 ПДР, фактично відступив від вимог п.12.1. ПДД , відповідно до яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також порушив вимоги п.2.3.б ПДР та без достатнього аналізу своїх дій не забезпечив безпеку дорожнього руху, не маючи для цього перешкод технічного характеру, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем Volvo FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки Janmil, д.н.з. НОМЕР_3 , який, при цьому, рухався по правій полосі, і його положення визначало наміри в дорожній обстановці, які водієві ОСОБА_1 були цілком зрозумілі заздалегідь.

Крім цього, наданими по справі доказами, а саме постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 19.12.2022р., яка набрала законної сили, не доведено, що автомобіль Volvo FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки Janmin NW-1S, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 був об`єктом, що створює перешкоду для руху патрульному автомобілю.

Таким чином, дії водія ОСОБА_1 щодо порушення ним п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Відповідно до положень ст.ст. 251, 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 30 жовтня 2014 року по справі «Швидка проти України» (Заява №17888/12) суд прийшов до висновку, що справа про адміністративне правопорушення вважається кримінальною у розумінні Конвенції. Окрім того Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsarv. Turkey), п.282,

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Аналогічну позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Капо проти Бельгії» №2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п.25 зазначено, що у кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом у світлі п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Тобто, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою слід керуватися стандартом доведення, що передбачає: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Приймаючи до уваги те, що органом, яким порушено провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП надано достатньо доказів, які беззаперечно вказують на порушення останнім під час керування оперативним автомобілем п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР України, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

Не визнання ОСОБА_1 своєї провини суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справі №910/18319/16 від 07.02.2018 року та по справі №927/623/18 від 16.04.2019 року, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення та доданих матеріалів, вищевказана пригода була вчинена 18.09.2021 року, а постанова про закриття кримінального провадження по цьому факту була винесена 15.09.2022р. Отже, на момент винесення постанови сплинув строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності певних умов, а саме: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм КУпАП дозволяє дійти висновку, що закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови, встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підлягає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 строків, передбачених статтею 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 264, 283, 284, 287-289 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області.

Суддя О.М. Делалова