Справа №461/1153/23
Провадження №3/461/604/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Валки Харківської області, місце роботи ТОВ «ІТ-Інтегратор», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 виданий 06.02.2017 органом 8089, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,

за ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України,

встановив:

01.02.2023 о 12 год. 07 хв., в зону митного контролю митного поста «Угринів» Львівської митниці, смугою руху «зелений коридор» в напрямку «в`їзд в Україну», прибув транспортний засіб марки MAZDA CX-5", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , яким гр. України ОСОБА_1 слідувала з Республіки Польща до України в якості водія.

Під час проходження митного контролю та митного оформлення вище зазначеного транспортного засобу відбулося спрацювання «АСАУР» (коди: 401-1,801-1: По даній особі (особам) наявна інформація про ввезення у попередніх періодах інших ТЗ, по яких відсутні відомості щодо подальшого вивезення) в якому вказано, що гр. України ОСОБА_1 11.11.2017 03:29:08 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки "MAZDA 3", реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , через Сумську митницю ДФС (UA805040) по смузі руху «зелений коридор», в митному режимі «транзит».

Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС, зазначений транспортний засіб з митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства не поміщений.

У відповідності до ст. 93 Митного кодексу України та розділу І п. 4 наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», вказаний автомобіль перебуває під митним контролем та до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги, а саме: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку.

Станом на 01.02.2023 відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, зазначеною особою подано не було.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 , перевищила встановлений статтею 95 Митного Кодексу строк доставки транспортного засобу особистого користування до митного органу призначення, терміном більше ніж на тридцять діб.

Захисник Казачук І.В. подав до суду письмові пояснення, у яких просив суд застосувати в ході розгляду справи частину 3 статті 470 МК України, оскільки на час скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є значно меншою ніж передбачено ч. 6 ст. 470 МК України. В обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що ч. 6 ст. 470 МК України набула чинності 22 серпня 2019 року, тобто на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення не діяв закон, відповідно до якого складено протокол про порушення митних правил, а застосувати зворотну дію у часі неможливо. Також, захисник звертає увагу суду, що 20 листопада 2017 року, тобто до вчинення правопорушення, ОСОБА_1 , було відправлено заяву, щодо неможливості своєчасного вивезення вищевказаного транспортного засобу. У заяві зазначено, що у зв`язку з тим, шо автомобіль технічно несправний та непридатний до використання, немає можливості у встановлений термін вчасно вивезти транспортний засіб. Однак, уповноважені особи митного органу, які складали щодо ОСОБА_1 не врахували та не звернули увагу на вищевказану інформацію.

Крім цього, захисник просив проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Частиною 6 ст. 470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Частиною 1 ст. 381 Митного кодексу України встановлено, що громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.

Відповідно до глави 55 р. ХІІ МК України, поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).

Пунктом 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, встановлено, що термін «товар» вживається в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Таким чином «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки є рухомою річчю.

Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України (ст. 90 та 93 МК України).

У відповідності до ст. 95 МК України, для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Частиною 2 ст. 95 МК України встановлено, що до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується наступними доказами, які досліджені та перевірені судом:

-протоколом про порушення митних правил №0097/20900/23 від 01.02.2023 року;

-доповідною запискою;

-копією паспорта ОСОБА_1 ;

-витягами з інформаційних систем Держмитслужби.

Вищенаведені докази є належними та допустимими і у своїй сукупності свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України.

Зокрема, такі докази встановлюють час ввезення транспортного засобу на територію України, митний режим ввезення, а також доводять відсутність даних стосовно своєчасного вивезення автомобіля за межі держави або поміщення його в інший митний режим.

При цьому суд враховує, що в ході розгляду справи не здобуто, а ОСОБА_1 митному органу або суду не подано документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку .

Наданий стороною захисту лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не свідчить про відсутність і діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно з матеріалами справи, строк зворотного вивезення транспортного засобу марки "MAZDA 3", реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , збіг 21 листопада 2017 року. Отже, з 22 листопада 2017 року почалась бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України. Таким чином, ОСОБА_1 була зобов`язана вивезти транспортний засіб задовго до введення воєнного стану на території України.

Оцінюючи доводи сторони захисту, про те, що ОСОБА_1 не підлягає відповідальності, передбаченої ч. 6 статті 470 МК України, суд виходить з наступного.

На час ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу стаття 470 МК України була в редакції, яка містила три частини, частина третя якої передбачала відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих документів, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, 22 серпня 2019 року, в силу Закону України від 16 травня 2019 року № 2725 - VIII, набрали чинності зміни до Митного кодексу України, які були внесені Законом України від 8 листопада 2018 року №2612 - VIII, у зв`язку з якими статтю 470 МК України викладено в новій редакції, що передбачає шість частин.

Чинна частина шоста ст. 470 МК України передбачає відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Згідно з матеріалами справи, строк зворотного вивезення транспортного засобу марки "MAZDA 3", реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 , збіг 21 листопада 2017 року. З 22 листопада 2017 року почалась бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України, яка тим самим утворює триваюче правопорушення.

Так, правопорушення, передбачене ч.6 ст. 470 МК України, є триваючим. Триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

За наведених обставин, факт неповернення ОСОБА_1 транспортного засобу станом на момент набрання чинності законом, що передбачає адміністративну відповідальність, а також на момент складання протоколу про порушення митних правил, та те, що такий не вивезений за межі митної території України, свідчить про вчинення ОСОБА_1 вказаного порушення. Таким чином, з моменту набрання чинності частиною 6 ст. 470 МК України, та до моменту складення щодо ОСОБА_1 протоколу про вчинення митного правопорушення, остання перебувала у стані безперервного продовження бездіяльності, яка полягала у порушенні строку тимчасового ввезення транспортного засобу.

Моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.

На момент свого початку протиправна бездіяльність ОСОБА_1 строком понад 10 діб тягнула відповідальність за редакцією ч. 3 ст. 470 МК України, яка передбачала стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_1 до часу складення протоколу 01 лютого 2023 року своє зобов`язання не виконала і продовжила протиправну бездіяльність.

Таким чином, вчинене ОСОБА_1 триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, слід кваліфікувати за ч. 6 ст. 470 МК України.

Відповідно до Закону України №395-1Х від 19.12.2019 р., розділ ХХ1 «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, п. 9-5, вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 470 цього Кодексу, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою зазначеної статті.

Оскільки вчинене ОСОБА_1 правопорушення працівниками митного органу виявлено 01 лютого 2023 року та протокол про адміністративне правопорушення щодо неї було складено 01 лютого 2023 року, тобто після завершення періоду з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення передбачене за ч. 6 ст. 470 МК України.

Посилання захисника на постанови інших судів судом до уваги не беруться, адже такі стосуються інших справ та обставин і не мають преюдиціального значення для даної справи.

Суд враховує, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 повідомила митний орган щодо неможливості своєчасного вивезення вищевказаного транспортного засобу, що підтверджується листом Київської міської митниці ДФС від 23.11.2017. Однак, стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості вивезення автомобіля через його технічну несправність, а відтак суд не бере до уваги дані доводи. Більше того, технічна несправність автомобіля не є непереборною обставиною, адже такий може бути вивезений за межі країни, за допомогою допоміжних засобів, зокрема на іншому транспортному засобі, залізничним сполученням, евакуатором тощо. Більше того, з моменту вказано звернення пройшло більше п`яти років. На переконання суду у ОСОБА_1 було достатньо часу для усунення технічних несправностей автомобіля чи його вивезення за допомогою допоміжних засобів.

При цьому, зважаючи на наявність у матеріалах справи листа Київської міської митниці, суд вважає за доцільне звернути увагу посадових осіб Львівської митниці ДМС України на необхідності врегулювання питання щодо внесення до баз даних митних органів інформації про надходження повідомлень громадян про неможливості своєчасного вивезення транспортних засобів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи при складанні протоколу представниками митного органу не було враховано вищевказане повідомлення ОСОБА_1 .

Водночас, наявність даного повідомлення, з огляду на наведені вище доводи і мотиви, а також обставини справи, не спростовує факту вчинення правопорушення.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах представниками митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії представників митниці. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників митниці) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 у цій справі доведене поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України доведена повністю.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суд приймає до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи даних про її доходи та можливість виконати стягнення у виді штрафу, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу.

На переконання суду, наведене стягнення відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Таке стягнення також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного правопорушення і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 470, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України та накласти на неї стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки "MAZDA 3", реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536,80 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький