Справа № 303/4047/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
28.02.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що під час керування транспортним засобом не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а після зупинки транспортного засобу був дуже схвильований, так як у зв`язку з хворобою погано себе почував і їхав у лікарню. Разом із тим, зазначає, що поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, і при цьому він не відмовлявся від проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Крім того, посилається на те, що в суді йому не було роз`яснено його права, у тому числі і на правову допомогу. Просить постанову скасувати та визнати його не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заслухавши пояснення участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зміст процесуального документу йому відомий, копію його отримав.
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №027459 від 11.06.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425(чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 5).
Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 (а. с. 6).
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що присутній під час розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним автомобілем, а також те, що його зупинили працівники поліції та факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейська Сабов Е. Ю. була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в неї були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що вона зацікавлена у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано і на такі не посилався ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги не здобуто жодного доказу, який може свідчити про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейської, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
При оцінці доводів апеляційної скарги про порушення з боку поліцейських вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції, оскільки, як стверджує ОСОБА_1 , йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а одразу направлено до медичного закладу, - вказані твердження апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок) та Інструкцією.
Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто, поліцейський уповноважений направити водія на огляд з метою визначення стану у тому числі алкогольного сп`яніння, саме до медичного закладу.
Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто відомостей про те, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП, приписи та вимоги Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок).
Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ у водія транспортного засобу виявляє ознаки стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що водій перебуває у такому стані, то працівник поліції має право вимагати у водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на цей стан сп`яніння.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу та інших матеріалів справи вбачається, що у водія ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Окрім цього, на відеозаписі чітко зафіксовано, що працівниками поліції пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній пропозиції категорично відхиляв.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що не впливають на законність та правильність висновків місцевого суду доводи про те, що під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а після зупинки транспортного засобу був дуже схвильований, оскільки через хворобу погано себе почував і їхав у лікарню. Вказані доводи не спростовують правильність та законність висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При оцінці тверджень апелянта про те, що у суді йому не роз`яснено його права, у тому числі і на правову допомогу, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей, що ОСОБА_2 потребував правової допомоги захисника і що у наданні такої йому було відмовлено. Також з оскаржуваної постановив убачається, що ОСОБА_2 під час розгляду справи у місцевому суді факт вчинення адміністративного правопорушення визнав, та не заявляв жодних клопотань про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю скористатися правовою допомогою адвоката.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом не подав будь-які докази на підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН