Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3300/22
П О С ТА Н О В А

17 січня 2023 року м. Овруч

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Вачко В.І., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , солдата, водія-механіка військової частини НОМЕР_1 , за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 301690 від 08.12.2022 року, 08 грудня 2022 року о 12 годині 25 хвилин, по вул.Героїв Майдану, 1 в м.Овруч Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота); під час проведення на місці зупинки транспортного тесту на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» у водія встановлено стан алкогольного сп`яніння 1,74 проміле; водій з результатом згоден, від проходження такого тесту в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що з перших днів війни проходить службу на посаді старшого механікаводія автомобіля ГАЗ-52 взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ; 08.12.2022 року перебував в увільненні від служби на відпочинку, так як останнім часом від навантажень в нього погіршився стан здоров`я, почала боліти голова, з`явилась мігрень, у зв`язку з чим він приймав ліки; повернутися з увільнення він мав 09.12.2022 року, а тому ввечері перед виїздом, будучи впевненим, що він має ще один день увільнення, він вживав алкоголь, в тому числі з метою послаблення головного болю, а зранку випив ліки від мігрені; однак вранці 08.12.2022 року йому було наказано достроково повернутися в частину для виконання невідкладного завдання, а тому будучи відповідальним та розуміючи ситуацію, він не мав права не виконати наказу; вину визнає, але просить врахувати, що він є військовослужбовцем, діяв не умисно, а виконував наказ, не виконання якого могло мати тяжкі наслідки для підрозділу військової частини, про що подав письмові пояснення. Пояснення ОСОБА_1 підтверджуються письмовою заявою командира взводу МТЗ в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , згідно з якою старший солдат ОСОБА_1 проходить службу в очолюваному ним підрозділі взводі матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого механіка водія автомобіля ГАЗ-52; в день скоєння правопорушення військовослужбовець перебував в увільненні від служби поза межами району виконання завдань взводу в складі в/ч НОМЕР_1 у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, пов`язаними з головними болями, мігренню; у зв`язку з чим останнім часом він приймав ліки, але потребував відпочинку, а тому отримав короткострокове увільнення; разом з тим, взвод МТЗ в силу службових обов`язків виконує бойові завдання цілодобово та безперервно; в день скоєння правопорушення взводу була поставлена задача, виконання якої було неможливе або значно ускладнилося чи відтермінувалося в часі, без задіяння в ній старшого механіка водія автомобіля ГАЗ-52 старшого солдата ОСОБА_1 , що у військовий час може вплинути на боєздатність всієї військової частини, у зв`язку з чим, за його наказом, як командира взводу, ОСОБА_1 був відкликаний з увільнення достроково, що ним і було виконано; просить суд врахувати той факт, що старший механік водій автомобіля ГАЗ-52 старший солдат ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, виконуючи наказ командира, позитивно характеризується та користується повагою та авторитетом серед військовослужбовців та командирів, та не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Відповідно до п.4 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене вище, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.4 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 33-35, 130 ч.1, 221, 247 п.4, 248, 249, 268, 278, 279, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: В. І. Вачко