справа № 631/340/23
провадження № 3/631/260/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області засобами поштового зв`язку від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 154961 від 14 лютого 2023 року убачається, що 13 лютого 2023 року о 15 годині 00 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці в АДРЕСА_3 , вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , в ході чого висловлювався нецензурною лайкою в бік останнього в громадському місці, образливо чіплявся.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення. 22 лютого 2023 року на електронну адресу суд ОСОБА_1 надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-296/23-вх, відповідно до якої просив суд розгляд справи, призначений на 22 лютого 2023 року провести за його відсутності, вину у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнав у повному обсязі.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні для надання пояснень та доказів. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому приписами статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає загальний кінцевий строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, який становить три місяця з дня вчинення правопорушення.

Разом з тим, як визначено частиною 2 статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 173, розглядаються протягом доби

У даній справі суддя виходить з того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності виклала свою позицію письмово у протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях. Отже нею реалізовано обстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права.

Також суд бере до уваги, що 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено ввести в Україні воєнний стан, який дії в країні і на цей час, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мешкає поза межами Харківської області. З огляду на що, суддя вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи за відсутності указаної сторони, однак при наявності її письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль в умовах воєнного стану на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті 1 вказаного Кодексу.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статтей 251 та 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 працівниками Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надані наступні докази, які безпосередньо були досліджені у судовому засіданні, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 154961, складений 14 лютого 2023 року поліцейським офіцером громади СВГ ВП Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Литовкою С. А., який особисто підписаний ОСОБА_1 та зі змістом якого останній погодився, зазначивши, що вчинив дрібне хуліганство, лаявся (а. с. 1); довідку про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 від 14 лютого 2023 року, сформованої поліцейським офіцером громади СВГ ВП Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Литовкою С .А., з якої вбачається, що в ході перевірки матеріалу ЖЕО № 264 від 13 лютого 2023 року за заявою ОСОБА_2 про те, що маловідомий чоловік ОСОБА_1 наніс йому тілесні ушкодження за місцем мешкання заявника було встановлено, що 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 приїхав поговорити з громадянином ОСОБА_2 , але розмова не вийшла, в ході чого ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , де образливо чіплявся до останнього та виражався нецензурною лайкою на вулиці в селі Рокитне. Також опитуваний пояснив, що тілесних ушкоджень нікому не наносив та нікого не бив. ОСОБА_1 даний факт підтвердив та не заперечував, вину визнав (а. с. 3); рапорт старшого інспектора чергового Чергової частини Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції О. Товстика про те, що 13 лютого 2023 року о 14 годині 58 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13 лютого 2023 року о 14 годині 56 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , сусід ( ОСОБА_3 ) та ще двоє невідомих прийшли з пістолетом до заявника та його брата та погрожують фізичною розправою, вимагаючи не чіпати його матір. Заявник ОСОБА_4 . Заяву зареєстрованого в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (Журнал єдиного обліку) за № 264 від 13 лютого 2023 року (а. с. 4); копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 лютого 2023 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить прийняти міри до ОСОБА_1 , який 13 лютого 2023 року близько 15 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження (а. с. 5), копію письмових пояснень ОСОБА_2 , з яких убачається, що 13 лютого 2023 року він разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували вдома. ОСОБА_2 почув як хтось стукає у кімнату, коли останній вийшов, то побачив Полтавського Івана та ще двох невідомих хлопців на порозі будинку. ОСОБА_3 запитав у ОСОБА_2 чи знає він його, на що останній відповів що знає. Після чого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_2 удар по обличчю, в результаті чого останній послизнувся та упав на підлогу. ОСОБА_5 почав його душити на підлозі. Потім дістав предмет, схожий на пістолет, та почав погрожувати розправою. ОСОБА_2 відчинив двері у кімнату до батька, потім із кімнати вийшов батько, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Після чого, батько ОСОБА_2 вигнав Полтавського Івана та невідомих чоловіків з будинку (а. с. 6); копію письмових пояснення ОСОБА_1 , який пояснив, що 13 лютого 2023 року близько 14 години він приїхав у село Рокитне разом зі знайомими людьми. Приїхали поговорити до ОСОБА_2 , у якого з ним давній конфлікт. Але розмови не вийшло. ОСОБА_1 почав ображати ОСОБА_2 . Все відбувалося за подвір`ям на вулиці у селі Рокитне (а. с. 7).

Як вже зазначалося вище провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності (стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У відповідності до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення імперативно визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 154961 від 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення а саме те, що 13 лютого 2023 року о 15 годині 00 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці в АДРЕСА_3 , вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_2 , в ході чого висловлювався нецензурною лайкою в бік останнього в громадському місці, образливо чіплявся.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Відповідно до диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана.

Крім того, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого.

Тобто, головною рушійною силою хуліганських дій є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Таку правову позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

Таким чином підсумовуючи вище викладене слід зазначити, що у сенсі статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття «дрібне хуліганство» це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе приставання до громадян та інші подібні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Також слушним буде зауважити, що громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Верховний Суд України у постанові від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-17кс12 сформулював правову позицію, відповідно до якої громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформулювався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного тощо.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Характерною ознакою хуліганства є безпричинне вчинення зазначених в диспозиції вказаної статті дій. Разом з тим, за судовою практикою не являються хуліганством дії які, хоча і містять ознаки правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але були вчинені на ґрунті неприязних відносин.

Як убачається із наявних матеріалів справи, у тому числі з рапорту старшого інспектора чергового Чергової частини Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції О. Товстика та копій письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вищевказані хуліганські дії з боку ОСОБА_1 виникли на підставі існуючого до цього конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_1 цілеспрямовано прийшов до житлової будівлі, в якій проживає ОСОБА_2 , з метою з`ясування стосунків, а саме що ОСОБА_4 не чіпав його матір.

Обстановка й обставини подій, які мали місце 13 лютого 2023 року близько 15 години 00 хвилин, а саме коли відбувся словесний конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідчать про те, що він був зумовлений особистою неприязню ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам.

Аналізуючи правову природу конфлікту, в ході якого ОСОБА_1 була застосована нецензурна лайка, необхідно дійти висновку про відсутність в ньому такої необхідної складової правопорушення як наявність вини у формі прямого чи непрямого умислу на порушення саме громадського порядку.

Отже, за наслідками розгляду даного адміністративного матеріалу з наданих органом поліції у якості доказів фактичних даних не можливо з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом» констатувати факт хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також слід відмітити, що суть порушення, викладена у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення зокрема, не зазначено, в якому саме публічному (громадському, людному) місці відбулося правопорушення. Згідно наданих до матеріалів справи не можливо встановити, що вищевказаний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою, відбувався саме в громадському місці, оскільки згідно пояснень ОСОБА_2 було встановлено, що вищевказані події відбувались у домоволодінні, у якому проживає ОСОБА_2 та його батько, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , що також було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 154961. Вищевказаний факт було підтверджено і довідкою про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 від 14 лютого 2023 року, сформованої поліцейським офіцером громади СВГ ВП Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Литовкою С. А. з якої вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до відділення поліції з заявою про те, що маловідомий чоловік ОСОБА_1 наніс йому тілесні ушкодження за місцем його мешкання. Хоча обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (стаття 1 Закону України від 22 вересня 2005 року № 2899-ІV «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»).

Викладені у фабулі протоколу дії, що ставляться у вину ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані як дрібне хуліганство, оскільки адміністративна відповідальність за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає лише у випадку якщо нецензурну лайку вчинено у громадському місці, та коли такими діями порушено громадський порядок і спокій громадян.

У цій справі в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не розкрито вказаної диспозиції статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не вказано, який саме громадський порядок порушено, як порушено спокій громадян і яких саме. При цьому важливим є те, що немає посилання на причину скоєного. Ці обставини також ставлять під сумнів наявність складу правопорушення за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та має трактуватися на користь ОСОБА_1 .

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 473/2010/17 Верховний Суд зазначив, що розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».

Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак суд при розгляді справи по суті, у тому числі при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 383/1120/16-а (провадження № 2-а/383/4/17).

Відповідно оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як наслідок, на переконання суду, дані відображенні у протоколі про адміністративне правопорушення про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.

Навпаки, із наданих матеріалів судом встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 мотиву порушувати громадський порядок і спокій громадян, а отже і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об`єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 7, 9 13, 23, 173, 245, 246, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська