Справа № 346/4862/22
Провадження № 3/346/125/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Коломия

Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання: Груник А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в :

До суду, надійшов протокол серії: ААД №118652 від 11 листопада 2022 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з матеріалами.

Аргументи Держави Україна в особі поліцейського, який склав протокол полягали у тому, що 11 листопада 2022 року о 02 годині 14 хвилин, у м. Коломия, по вул.Моцарта, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки: "Mazda", моделі: "626", 1998 року випуску, номерний знак: НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тесту №4085, із показником: 1,53 проміле, складеним за результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, зі згоди водія, із застосуванням газоаналізатора "Alcotest Drager 6820". А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 . Свою вину визнав повністю та щиро розкаявся. Просив суд врахувати, що він вчинив таке правопорушення вперше, усвідомив небезпечність своєї поведінки, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. Також просив суд не карати його суворо і не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він з 03 жовтня 2018 року працює водієм на ПП "Коломийський хлібокомбінат" для розвозу хлібо-булочних виробів, і ця робота є для нього єдиним джерелом доходу, як для нього так і для його сім`ї. А не маючи права керування транспортними засобами, він не зможе її виконувати, а тому і отримувати дохід.

Оцінка суду.

Пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантується, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Зокрема, з огляду на положення частини 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, є адміністративним правопорушенням.

При цьому суд враховує, що наведені положення кореспондуються із підпунктом «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Наданими суду доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1); аудіовідеозаписом події, яка відбулась 11 листопада 2022 року (а.с.12 - диск); роздруківкою результату тесту №4085 від 11.11.2022 року із газоаналізатора "Alcotest Drager 6820" із показником 1,53 проміле (а.с.7); копією свідоцтва про повірку цього газоаналізатора (а.с.8); Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з результатами огляду ОСОБА_1 , з яким він погодився під підпис (а.с.5), з урахуванням визнання ОСОБА_1 своєї вини дійсно підтверджується, що він, 11 листопада 2022 року о 02 годині 14 хвилин, у м. Коломия, по вул.Моцарта, керував транспортним засобом, марки: "Mazda", моделі: "626", 1998 року випуску, номерний знак: НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

А за таких обставин суд погоджується із тим, що 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, і саме він винний у його вчиненні.

При цьому до такого висновку суд дійшов з огляду на наявність доказів вказаних судом вище, які підтверджують, що саме він керував транспортним засобом, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота); у комендантську годину, а тому була наявна причина для зупинки транспортного засобу; його огляд, з його згоди, на стан алкогольного сп`яніння, був проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу та з використанням дозволеного спеціального технічного засобу, який показав результат більший за 0,2 проміле алкоголю у крові, що вважається перебуванням людини у стані алкогольного сп`яніння; і з цим результатом ОСОБА_1 погодився та відмовився від медичного огляду.

Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність, а також обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. А тому, він підлягає адміністративній відповідальності, на загальних підставах. Проте суд відзначає, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 34 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, суд визнає таку обставину такою, що пом`якшує його відповідальність.

На виконання положень статті 33 КУпАП (якими передбачено перелік обставин, що враховуються при накладенні адміністративного стягнення) суд констатує, що за своїм характером, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, з огляду на його об`єкт, суд вважає тяжким і небезпечним (але таким, що на щастя не мало наслідків у формі порушення прав чи свобод інших людей) - а.с.1,12; ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності, до цього випадку, не притягувався (а.с.3); він винен, але визнав свою вину та щиро розкаявся (а.с.34); суд також має докази його віку, статі, місця проживання (а.с.1) та місця роботи (він працює водієм) і це його єдиний дохід для нього та його сім`ї (а.с.35).

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 КУпАП являє собою штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що, на підставі пункту 5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 17000 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Проте, статтею 25 КУпАП передбачено, що штраф може застосовуватись тільки як основне покарання, а позбавлення права керування транспортними засобами - і як основне, і як додаткове, але за одне адміністративне правопорушення може бути накладено тільки основне або основне і додаткове покарання.

Тому, у першу чергу суд відзначає, що покарання, яке може бути накладено за цією статтею це штраф, який є основним покаранням, і право керування транспортними засобами, яке визначено у санкції статті, як додаткове. При цьому загальні положення глави 3 "Адміністративні стягнення" і зокрема, частина 2 статті 25 КУпАП прямо вказують на те, що за одне правопорушення може бути накладено (а накладенням стягнення по частині 1 статті 130 займається тільки суд) основне або основне і додаткове. Тобто, у частині 1 статті 130 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами передбачено саме як додаткове покарання, яке суд може накласти разом із основним (штраф), а може і не накладати.

Разом з цим суд враховує наступне.

Частина 1 статті 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

І тому, надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі №15-рп/2004 зазначив, що "Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність ... . Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим ... . Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності (тобто співмірності між вчиненим діянням людини, зокрема ОСОБА_1 та негативними наслідками, яких він може зазнати у зв`язку з вчиненим ним діянням, як покарання), як один з елементів верховенства права.

Така виключна, але необхідність, є для суду очевидною, у зв`язку із наступним.

Якщо у цій справі, призначити покарання виходячи з буквального тлумачення частини 1 статті 130 КУпАП, то це буде означати покласти на ОСОБА_1 (хоча він безперечно і винуватий у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення) надмірний тягар, який буде явно не співмірний за своїми наслідками із вчиненим ним діянням, яке до речі не мало наслідків у формі порушення прав і свобод будь-яких людей, хоча і було небезпечним.

Неспівмірність суд вбачає у тому, що при штрафі у розмірі 17000 гривень та позбавленні ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на 1 рік, він не тільки зазнає майнових втрат, а й одномоментно буде позбавлений можливості заробляти собі на життя роботою водія, і втратить роботу, на якій він працює вже тривалий час і виконання якої без діючого права керування транспортними засобами, заборонено законом.

Отже у такому випадку, ОСОБА_1 і втратить роботу, як мінімум на один рік, (хоча це не позбавить його права заробляти собі на життя іншою діяльністю), яку проте ще треба знайти, і одномоментно може втратити засоби до існування (поки не знайде іншої роботи). Через, що виникає питання і щодо реальної можливості виконання покарання у виді штрафу, і щодо можливості продовження ним свого звичного укладу життя. Тобто за такого покарання (штраф та позбавлення права керування транспортними засобами водія, який заробляє собі на життя керуванням транспортними засобами), суд переконаний у тому, що повне і буквальне виконання положень частини 1 статті 130 КУпАП (у цій справі) буде призначенням не справедливого покарання (в аспекті його невідповідності вчиненому діянню і його наслідкам, яких не було) та водночас порушенням принципу верховенства права, тобто порушенням статті 8 Конституції України, у таких його аспектах як індивідуалізація покарання та співмірність юридичної відповідальності людини.

До того ж, на думку суду, у такому випадку (призначення обох видів покарань), може постати питання і про не передбачений відступ держави Україна від виконання нею положень статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в аспекті зобов`язання щодо недопущення застосування нелюдского, чи такого, що принижує гідність поводження чи покарання.

І саме тому, на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням статті 23 КУпАП (якою визначена мета адміністративного стягнення) і статті 25 КУпАП (щодо аргументів суду про основне і додаткове покарання), суд вважає за необхідне, у цій справі, зважаючи на всі обставини викладені судом вище, призначити ОСОБА_2 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Суд вважає таке покарання дієвим та достатнім для досягнення його мети. Призначення ще й додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, привело би до наслідків, описаних судом вище, які суд вважає не співмірними із вчиненим ним порушенням та таким, що жодним чином не забезпечує індивідуалізований характер юридичної відповідальності.

Отже, врахувавши усі вказані вище обставини для вирішення питання про накладення на ОСОБА_2 стягнення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з урахуванням усього вище викладеного суд вважає, що накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, буде достатньою і співмірною юридичною відповідальністю за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Разом з цим, відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з ОСОБА_2 слід стягнути й 536 гривень 80 копійок у якості судового збору.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 124, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 )винуватим у вчиненні ним 11 листопада 2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді основного покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 )судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, на користь Держави Україна (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір має бути сплачений на наступний робочий день, після набрання цією постановою законної сили.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання нею законної сили, з урахуванням строків для сплати судового збору. Для недопущення звернення цієї постанови до примусового виконання, слід надати до апарату Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області документи, що підтвердять сплату ним судового збору у розмірі, за реквізитами та у строки, що передбачені цією постановою.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та до Коломийського РВП ГУНП у Івано-Франківській області.

Суддя Д.С. Коваленко