Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
10.01.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О. Я., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її захисниці, адвокатки Томищ М.С., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав начальник Закарпатської митниці Держмитслужби Румянцев М.,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , паспорт громадянки України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 04.11.2015 органом 2101, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,
провадження у справі про порушення митних правил закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.
В апеляційній скарзі начальник Закарпатської митниці Держмитслужби Румянцев М. вказує на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з необ`єктивністю розгляду справи, не відповідністю викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи. Стверджує, що підстави для закриття провадження у справі через відсутність у діях ОСОБА_1 прямого умислу відсутні. Також зазначає, що ч. 1 ст. 483 МК України передбачено, що підробленими слід вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими відбитками печаток, штампів, підписів. При цьому вказує на те, що відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його скоїла, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість настання таких наслідків, хоч повинна і могла була їх передбачити. Апелянт зазначає, що суб`єктивна сторона характеризується тим, що для кваліфікації дій за ст. 483 МК України не має значення мотив і мета їх вчинення, а також чи настали від цього шкідливі наслідки, тому вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вищевказане, безпідставно закрив провадження у справі. При цьому, на думку апелянта, судом не досягнуто мети адміністративного стягнення передбаченої ст. 23 КУпАП, відповідно до якої, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи у дусі додержання законів та задля запобігання вчиненню нових правопорушень. Просить постанову суду скасувати, ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення згідно з санкцією цієї статті.
Заслухавши пояснення представника митного органу Селеша О. Я., який підтримав апеляційну скаргу, думку ОСОБА_1 , та її захисника, адвокати Томищ М.С., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Румянцева М. не підлягає задоволенню із таких підстав.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з беззаперечним та точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами…., протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта та іншими документами.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, ст. ст. 486, 489 МК України, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення
Апеляційний суд вважає, що місцевий суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення дотримався вищевказаних вимог, відтак дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 483 МК України, передбачені цією нормою матеріального права діяння, полягають у переміщенні товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, або таких що містять неправдиві відомості.
За змістом вказаної норми права, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до листа митного управління Ганновер вих. № Z4215B-B1202 F35+37/19, за результатами верифікації, компанія «Automobile Altgarbsen Inh. Adam Anastasia» не видавала та не підписувала ні рахунок від 23.04.18, ані декларацію походження, що вказана у ньому (а. с. 11).
Відповідно до митної декларації ІМ40 UA305160/2018/011426, вартість транспортного засобу марки «DACIA», моделі «DUSTER», р.н.з НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_3 , б/в, 2012 року випуску, становить 4500 євро (а. с. 21).
Також у матеріалах справи міститься свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 06.11.12 та № НОМЕР_6 від 06.11.12 (а. с. 24-26).
Апеляційний суд не вважає слушними доводи апелянта про те, що місцевий суд безпідставно закрив провадження у справі, не з`ясував фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України.
Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на переміщення транспортного засобу через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для його переміщення та митного оформлення підробленого документа - рахунку б/н від 23.04.2018 із вказаною декларацією про походження на товар, що містить неправдиві дані щодо відправника (продавця) та преференційного походження товару. Апеляційний суд враховує те, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 було відомо про підробку документів, оскільки наявні у справі документи оформлені та належним чином завірені, також містять всі необхідні реквізити.
При цьому, апеляційний суд окремо звертає увагу на те, що з відповіді-листа уповноваженого органу Німеччини вих. № Z4215B-B1202 F35+37/19 взагалі не зрозуміло, якого саме транспортного засобу стосується вказана відповідь. Тобто, у листі відсутні будь-які відомості про те, що мова йде саме про автомобіль марки «DACIA», моделі «DUSTER», р.н.з НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_3 , б/в, 2012 року випуску.
Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що митним органом не оспорювалась вартість автомобіля, вказана у рахунку б/н від 23.04.2018, не надано будь-які докази про те, що вартість транспортного засобу марки «DACIA», моделі «DUSTER», р.н.з НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_3 , б/в, 2012 року випуску, є іншою, ніж та, яка вказана у рахунку б/н від 23.04.2018, становить 4500 євро. Митним органом при проведенні перевірки не призначалась і не проводилась товарознавча експертиза для з`ясування вартості переміщеного через митний кордон України вказаного вище автомобіля.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 , усвідомлювала свої дії як протиправні, передбачала або повинна була і могла передбачити порушення своїми діями встановлений порядок переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажала, свідомо допускала його, або легковажно розраховувала на його відвернення.
Отже, оскільки адміністративне правопорушення за ст. 483 МК України характеризується умисною формою вини, і з врахуванням того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 діяла з умислом, спрямованим на порушення зазначених митних правил, а також беручи до уваги зміст наданих ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги пояснень, зокрема вона зазначила, що транспортний засіб марки «DACIA», моделі «DUSTER», р.н.з НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_3 , б/в, 2012 року випуску, був нею придбаний у Німеччині, його вартість становила 4500 євро. На митному посту ОСОБА_1 надала всі наявні у неї документи, які були перевірені, відтак автомобіль був розмитнений та зареєстрований у встановлений законом спосіб. Жодних застережень щодо достовірності відомостей у документах у митного органу не було. Через один рік користування вказаним транспортним засобом, родина ОСОБА_1 вирішила його продати, що нею і було зроблено.
Водночас, на переконання апеляційного суду, уповноваженими особами митного органу не досліджено та не перевірено належним чином всіх реально можливих версій щодо характеру події, винуватості особи та інших важливих для встановлення об`єктивної істини обставин справи.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищенаведене спростовує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Румянцев М. про те, що підстав для закриття провадження у справі через відсутність у діях ОСОБА_1 прямого умислу немає, з огляду на наведене вище, апеляційний суд визнає такими, що не знайшли свого підтвердження.
Доводи апеляційної скарги про те, що рахунок б/н від 23.04.2018 із вказаною декларацією про походження на товар, має ознаки підробки, або містить неправдиві дані щодо відправника (продавця) та преференційного походження товару, - апеляційний суд відхиляє та вважає їх безпідставними, адже жодних переконливих доказів, які можуть свідчити про недостовірність відомостей у вищевказаному рахунку чи підробку або фальшування цього документу апелянтом не додано під час розгляду справи у місцевому суді, такі не долучені і до апеляційної скарги.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_1 у передбаченому ч. 1 ст. 483 МК України порушенні митних правил, не доведена та спростована стороною захисту, а представником митного органу не заявлялось клопотань про направлення матеріалів справи до митного органу для проведення додаткової перевірки, і не вказувалось на те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 не вичерпані.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Таким чином, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами; приписи ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що представником митного органу не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування доводів сторони захисту, які б підтверджували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось; що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні проступку вичерпані.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав начальник Закарпатської митниці Держмитслужби Румянцев М., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року, якою провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН