ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/265/23 Справа № 189/2011/22 Суддя у 1-й інстанції - Редько О.В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Кубрак В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Хмельницької області, українця, громадянина України, заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року у справі про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі сто сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

У постанові суду зазначено, що 27.11.2022 року о 13 год. 45 хв. заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 не забезпечив доступ для виконання завдань робочої групи, яка прибула до військової частини з метою вивчення стану справ, та заборонив підлеглим надавати будь-які відомості та документи, що зашкодило проведенню перевірки комісією, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року та просить закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.268 КУпАП здійснив розгляд справи без його участі, чим грубо порушив вимоги чинного законодавства та фактично позбавив його права на належний захист. Крім того, зазначає, що його взагалі ніяким чином не було повідомлено про час та день розгляду справи, жодного смс-повідомлення йому не надходило, так як в наявній в матеріалах довідці зазначено номер телефону, який йому не належить, оскільки мається помилка в одній цифрі, а тому йому ніяким чином не могло прийти повідомлення про виклик до суду.

При цьому, звертає увагу, що відповідно до п.2 ч.1 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом ДСА України від 01.06.2013 року №73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, яка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. Натомість, ним будь-якої заяви про отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення до суду не подавалося.

Також зазначає, що по факту, викладеному в протоколі про адміністративне правопорушення його не притягували до дисциплінарної відповідальності, службове розслідування не проводилося, що судом взагалі не встановлювалося.

Водночас вказує, що ст.172-10 КУпАП, передбачено відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), але він не відмовлявся виконувати законні вимоги командира (начальника). Аргументує тим, що відповідно до розпорядження начальника штабу-першого заступника в/ч НОМЕР_2 №2695 ОКП-ПРОСЯНА від 25.11.2022 року вимагалося, зокрема від командира в/ч НОМЕР_1 забезпечити доступ для виконання завдань робочої групи,, яким був і є ОСОБА_2 .

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він заборонив підлеглим надавати будь-які відомості та документи, чим унеможливив проведення перевірки комісією, що не відповідає дійсності, оскільки у своїх поясненнях він зазначав, що лише не сприяв у перевірці документів майором ОСОБА_3 , проте не відмовлявся надати документи для перевірки та не чинив перешкод робочій групі. Його прохання, щоб робоча група провела свою роботу з 18-00 години було зумовлено тим, що більшість військових частини НОМЕР_1 перебували разом із ним на стрільбах, а тому не могли бути присутніми під час приїзду робочої групи о13-00 - 14-00 год. Після закінчення навчання, коли всі військові повернулися до в/ч з деякими документами, які вони зобов`язані постійно тримати при собі, робочій групі було б надано весь вичерпний перелік документів для перевірки. Також слід враховувати і те, що йому був потрібен час для того, щоб зв`язатися з відповідними посадовими особами для підготовки та збору документів в одне приміщення. Однак, члени робочої групи не захотіли дочекатися 18-00 год., закінчення навчань та покинули військову частину.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що він не відмовлявся виконувати законні вимоги командира, а лише прохав деякий час почекати з об`єктивних причин, в тому числі і закінчення навчання та повернення службовців зі стрільб.

Разом з цим, ОСОБА_1 вважає, що в порушення вимог ч.1 ст.256 КУпАП, п.2.3 розділу ІІ Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 №3/02-15, у фабулі протоколу складеного відносно нього не зазначено від виконання яких саме конкретних законних вимог командира він відмовився, а також відсутні відомості, що враховуються при накладенні адміністративного стягнення, зокрема дані про притягнення чи не притягнення до адміністративної відповідальності раніше. Окрім того, до матеріалів справи не додано його посадові обов`язки, у зв`язку з чим суд першої інстанції не встановлював, чи правильно кваліфіковані його дії, та чи наявні у даному випадку ознаки адміністративного правопорушення.

При цьому, на переконання апелянта, посилання місцевого суду як на докази його винуватості, на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є невірними та суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2019 року (справа №560/751/17), оскільки суд не викликав їх у судове засідання для надання пояснень у якості свідків.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити справу у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Додатково апеляційному суду ОСОБА_1 пояснив, що він не перешкоджав проведенню перервірки, а лише просив членів комісії дочекатися 18.00 години, коли закінчаться навчальні стрільби та повернуться службові особи, у сейфах яких знаходилися необхідні для перевірки документи. При цьому пояснив, що письмові пояснення свідка ОСОБА_4 не відповідають дійсності, оскільки вони між собою мають неприязні стосунки з часів сумісної військової служби у підрозділі. Натомість зазначив, що з іншими свідками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він не знайомий, неприязних відносин з ними не має.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.2 ст.172-10 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника) вчинене в умовах особливого періоду.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про військове адміністративне правопорушення А7036 №7 від 27.11.2022 року, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , рапорт начальника командного пункту ОСОБА_4 від 27.11.2022 року, витяг з наказу №264 від 22.11.2022 року.

Під час апеляційного розгляду були досліджені матеріали справи, які свідчать про таке.

Так, згідно протоколу А7036 №7 про військове адміністративне правопорушення від 27 листопада 2022 року, складеного командиром військової частини НОМЕР_2 стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-10 КУпАП вбачається, що 27 листопада 2022 року о 13-45 годині в с. Володимирівка Покровського району Дніпропетровської області, мобілізований військовослужбовець - заступник командира батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 ) підполковник ОСОБА_1 відповідно до розпорядження начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 №2695 від 25.11.2022 року зобов`язаний був забезпечити доступ для виконання завдань робочої групи, яка прибула до військової частини з метою вивчення стану справ. Натомість заборонив підлеглим надавати будь-які відомості та документи, чим унеможливив проведення перевірки комісією. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 в умовах особливого періоду вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП.

Під час складання протоколу свідки присутні не були, ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП, про що у протоколі міститься відповідний підпис ОСОБА_1 .

Також в протоколі зазначено, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 додаються на окремому аркуші, по суті заданих питань, стосовно вчиненого правопорушення, останній надавати відповіді відмовився.

Протокол підписаний ОСОБА_1 та другий примірник протоколу ним отримано, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 3-6).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 №17 від 12.03.2022 року підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.21).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 №17 від 22.11.2022 року у зв`язку з убуванням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_4 з 23.11.2022 року, на період лікування на заступника командира військової частини підполковника ОСОБА_1 покладено обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.22).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 27.11.2022 року (а.с.12), він не заперечував, що не сприяв допомозі в перевірці майором ОСОБА_4 документів командного пункту НОМЕР_5 обрТРО, який прибув згідно розпорядження начальника штабу 108 обр ТРО.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 від 27.11.2022 року (а.с.13-14), він виконував розпорядження начальника штабу -першого заступника командира в/ч НОМЕР_2 від 25.11.2022 року №2695 щодо вивчення ретельного стану справ, перевірки усунення недоліків та надання методичної допомоги у складі робочої групи в військовій частині НОМЕР_1 . Під час роботи робочої групи на КСП частини до приміщення зайшов ЗКБ підполковник ОСОБА_1 і почав вимагати щоб він надав для перевірки документи, що він виконав та надав. Потім була вимога здати мобільні телефони та залишити їх при вході, на що він відповів, що не надасть мобільний телефон у визначене місце під охорону. Потім підполковник ОСОБА_1 висловив невдоволення, що до частини приїздять "клерки" і пишуть різну "Х". Потім він сказав, що забороняє проводити перевірку та надавати документи для перевірки (завдання було поставлено не надавати документи начальнику командного пункту в/ч НОМЕР_1 капітану ОСОБА_10 ), та добавив, що надасть все, коли буде готовий після 18-00 год. Після цих слів п/к ОСОБА_1 вийшов із приміщення КСП.

Про перешкоджання у виконанні службових обов`язків робочій групі підполковником ОСОБА_1 він доповів начальнику штабу підполковнику ОСОБА_11 .

Під час даного діалогу були присутні начальник командного пункту, начальник зв`язку в/ч НОМЕР_1 , який виконував обов`язки оперативного чергового, черговий звуківець та офіцери з робочої групи.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 27.11.2022 року (а.с.15-16, 17-18), вони входили до складу робочої групи, яка прибула на виконання розпорядження начальника штабу-першого заступника командира в/ч НОМЕР_2 від 25.11.2022 року №2695 щодо вивчення ретельного стану справ, перевірки усунення недоліків та надання методичної допомоги у складі робочої групи в військовій частині НОМЕР_1 . В їх присутності заступник командира батальйону підполковник ОСОБА_1 наказав своїм підлеглим не давати для ознайомлення будь-які документи м-ру ОСОБА_4 та вказав, щоб робоча група приїхала о 18-00 год., тоді він надасть всі документи. Вищевказані події відбувались приблизно о 13:40-13:50 год. 27.11.2022 року.

Аналізуючи показання цих свідків, апеляційний суд вважає їх такими, що підтверджують фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки відсутні підстави ставити такі покази під обґрунтований сумнів з огляду на надані під час апеляційного розгляду показання самого ОСОБА_1 , який вказував на відсутність між ним та свідками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 неприязних стосунків. Покази цих свідків також узгоджуються з письмовими показами ОСОБА_4 щодо обставин вчиненого правопорушення.

Згідно рапорту начальника командного пункту ОСОБА_4 від 27.11.2022 року (а.с.19), 27.11.2022 на виконання розпорядження начальника штабу в/ч НОМЕР_2 від 25.11.2022 №2695 щодо вивчення ретельного стану справ в в/ч НОМЕР_1 , перевірки усунення недоліків та надання методичної допомоги. Робочій групі від управління в/ч НОМЕР_2 не надали можливість провести перевірку у повному обсязі, так як під час перевірки о 13-40 год. прибув ТВО командира в/ч НОМЕР_3 підполковник ОСОБА_1 який заборонив своїм підлеглим надавати службові документи для перевірки робочій групі, повідомив, що він не готовий і вимагав щоб робоча група прибула після 18-00.

Також він висловлював неповагу до робочої групи, вимагав від нього його особисті документи для встановлення його особистості, потім вимагав залишити мобільні телефони при вході в необорудованому місці без охорони, а в подальшому висловлювався, що "клерки", які приїздять йому надоїли.

У зв`язку з цим, перевірка була не закінчена, після доповіді обставин начальнику штабу було отримано розпорядження повертатись до ОКП.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Верховним Судом сформована правова позиція (постанови у справі 205/1993/17-ц від 25.04.2018 року, №131/1449/16-ц від 14.02.2018 року та інші) щодо тривалості особливого періоду та його дії на теперішній час, з огляду на положення ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто, слід констатувати, що в Україні діє особливий період.

Отже, аналіз досліджених під час судового та апеляційного розгляду доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у його відмові від виконання законних вимог командира (начальника) вчинене в умовах особливого періоду, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-10 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не є командиром військової частини, є також безпідставними, оскільки згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 №17 від 22.11.2022 року у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікування у військовій частині НОМЕР_4 з 23.11.2022 року, на період лікування на заступника командира військової частини підполковника ОСОБА_1 покладено обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.22).

Таким чином станом на 27 листопада 2022 року, тобто на час скоєння адміністративного правопорушення, підполковник ОСОБА_1 виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .

Також не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є неналежними доказами, оскільки ставити під сумнів правдивість письмових пояснень вказаних свідків немає підстав, так як пояснення у них відібрані у встановленому законом порядку, містять необхідні реквізити, підписані свідками без застережень та в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що вказані пояснення свідки давали внаслідок впливу на них.

У свою чергу матеріали справи свідчать про те, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом та не заявляв клопотань про виклик вказаних осіб до суду для їх допиту у якості свідків. Таким чином письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідають визначеним ст.251 КУпАП критеріям, а отже є належними та допустимими доказами.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, є некоректним посилання апелянта на правову позицію КАС Верховного Суду, викладену у постанові від 27.06.2019 року (справа №560/751/17) щодо належності та допустимості показань свідків, оскільки ці висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, зокрема, статтею 251 цього Кодексу.

Водночас, на думку апеляційного суду, є неспроможними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 з огляду на таке.

За загальними правилами ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Разом з цим за приписами ч.2 ст.38 цього Кодексу якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Відповідно до матеріалів справи судом першої інстанції було вжито заходів щодо виклику ОСОБА_1 шляхом надіслання йому смс-повідомлення про виклик до суду на мобільний номер телефону " НОМЕР_6 ". Однак, як вже було встановлено на стадії апеляційного перегляду, у зазначенні номеру телефону судом було допущено технічну помилку однієї цифри, у зв`язку з чим, смс-повідомлення було доставлено іншому адресату.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з правильністю оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У відповідності до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 465, 00 гривень, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-10 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО