10.01.2023
Справа № 720/2360/22
Провадження № 3/720/3/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч.1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 КУпАП у зв`язку із тим, що 08 листопада 2022 року близько 12 години 58 хвилин керуючи транспортним засобом марки «SOUL-ZS50», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Хотинська в м. Новоселиця Чернівецької області, не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи за адресою яка вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин.

Відповідно до ст. 268 КУпАП вважаю, що адміністративну справу можливо розглянути у відсутності правопорушника.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 122-2 ч.1 КУпАП відповідальність особи настає у разі невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і невиконання водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 098797 від 08 листопада 2022 року відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку із тим, що він керуючи транспортним засобом марки «SOUL-ZS50», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Хотинська в м. Новоселиця Чернівецької області, не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу.

До протоколу, в якості доказів додано відео з реєстратора службового автомобіля працівників поліції, копію складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ст. 130 ч.1 КУпАП й фото моторолера.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 ч.1 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими виходячи з наступного.

З доданого до матеріалів справи відео з реєстратора службового автомобіля працівників поліції вбачається, що особу за якою велося переслідування поліцейськими, ідентифікувати не вдалося, оскільки зйомка велася тільки зі спини особи, яка натомість втекла від поліцейських.

Інших належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в матеріалах справи не має, в той час коли згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

А відтак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, тоді як протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини особи, оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Слід зазначити, що працівники поліції наділені широкими повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, однак до суду належних доказів, в тому числі пояснень осіб, які перебували на місці події, або ж пояснень яким саме чином вони встановили особу порушника, надано не було.

Більше того, навіть за умови визнання особою свої вини у вчиненні правопорушення, такий факт не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (постанова ВС/КАС № 537/2088/17 від 15 травня 2019 року).

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумніві щодо доведеності вини обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо керування ним транспортним засобом та не виконанням вимоги працівників поліції про його зупинку, не знайшли свого підтвердження, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-2 ч.1 КУпАП не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, ч.1 ст. 122-2, 247, 284КУпАП, -

Постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду

Суддя Ляху Г.О.