Справа № 757/1409/18-п Головуючий в суді І інстанції Смик С.І.
Провадження № 33/824/1281/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з такою постановою суду, 26 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на постанову Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року, в якій просив скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, яке мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 20 січня 2023 року. Посилається на обставини, які вважає непереборними, а саме запровадження у м. Києві з 20 березня 2020 року карантинних обмежень через поширення на території України короно вірусу COVID-19 та з 24 лютого 2022 року введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена Печерським районним судом міста Києва 6 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи, яка відкладалась неодноразово за його клопотаннями (а.с. 8, 10).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року була оприлюднена 9 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 26 січня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови судді (більше одного року).

В суді апеляційної інстанції при дослідженні підстав пропуску строку на апеляційне оскарження встановлено, що скаржником не надано будь-яких доказів того, що перешкоджало оскаржити постанову суду першої інстанції від 6 квітня 2021 року у строки встановлені КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, повний текст постанови оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 9 квітня 2021 року, з відповідною заявою про видачу копії постанови до суду першої інстанції він не звертався.

Суд вважає, що ОСОБА_1 за умови зацікавленості результатом розгляду провадження, міг звернутися до суду першої інстанції з заявою про отримання копії постанови або ознайомитися із текстом постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд не може погодитись із поважністю причин неподання апеляційної скарги, які були наведені ОСОБА_1 , а саме введення воєнного стану з таких підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24,25,27, 28, 29, 40, 47,51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Отже, за змістом вищевказаних норм, право людини на судовий захист не може бути обмежене, тому суди під час воєнного стану працюють у штатному режимі з певними обмеженнями.

Згідно з офіційними даними Міністерства оборони України 2 квітня 2022 року територія Київської області була звільнена від російських окупантів і суди працюють у звичайному режимі, отримують поштову та електронну кореспонденцію, здійснюють судочинство.

Місто Київ, в якому проживає ОСОБА_1 не знаходиться у зоні бойових дій, забезпечене транспортним, комунікаційним та іншим сполученням. ОСОБА_1 не наведені які саме об`єктивно непереборні, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами обставини, унеможливили подання апеляційної скарги протягом десяти днів з часу винесення постанови.

Саме по собі введення воєнного стану на території всієї держави, який продовжений і на теперішній час, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження обставин, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк, не може бути безумовною підставою для поновлення строку.

Будь-яких інших доводів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року скаржником не зазначено та відповідних доказів не надано, а тому наведені ним причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, зазначені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 6 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_1 з усіма доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана