КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/7769/22
Провадження № 33/824/198/2023 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Шролик І.С.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Як встановлено судом, 04 серпня 2022 року о 09.20 год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, зіниці очей звужені та не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально досліджено матеріали адміністративної справи, в тому числі відеозапис, долучений до них, що має наслідком прийняття необґрунтованого судового рішення.

Зокрема, як вбачається з наявного у справі відео з нагрудної боді-камери, екіпажем патрульної поліції не названо та не вказано причину і підстави зупинення транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 . Капралом поліції ОСОБА_2 (особа, що склала протокол) та екіпажем патрульної поліції належним чином не зафіксовано причини та підстави зупинки громадянина ОСОБА_1 , що свідчить про протиправність зупинки транспортного засобу та незаконність подальшої вимоги про проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, судом взагалі всебічно та повно не з`ясовано дані обставини, не надано оцінки правомірності дій поліцейських щодо зупинення транспортного засобу, що ставить під сумнів об`єктивність прийнятого рішення.

Також апелянт у скарзі посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 153399 від 04 серпня 2022 року містить розбіжності та складений з порушенням, оскільки протокол складений 04.08.2022 року о 09.20, а дата та час вчиненого правопорушення зазначена «04.07.2022 о 08-55», при цьому в матеріалах справи міститься протокол із закресленням, внесеним після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Крім того, ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що йому не було вручене направлення на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, а було вручено лише копію протоколу без будь-яких інших матеріалів.

У апеляційній скарзі також зазначено, що у протоколі відсутня інформація про свідків, обов`язковість залучення яких під час оформлення оскаржуваного протоколу регламентована положеннями ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103.

У апеляційній скарзі апелянт посилається також на те, що жодної з перерахованих ознак наркотичного сп`яніння, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, у нього не було, і дані ознаки носять «чистий формалізм», оскільки поліцейським автоматично було названо гр. ОСОБА_1 декілька ознак наркотичного сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки у нього ознак наркотичного сп`яніння, зокрема перевірки реакції зіниць його очей на світло, огляд його рук, виражену блідість обличчя. З відеозапису чітко видно, що у гр. ОСОБА_1 відсутнє тремтіння пальців рук, поведінка адекватна, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж адекватні, колір обличчя не відрізняється від кольору рук та не є неприродно блідим.

Щодо відеозапису, долученого до протоколу, то він містить фрагментарний характер і з нього неможливо встановити істотні умови адмінправопорушення, а саме: підстави зупинення транспортного засобу; факту незгоди водія на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинення транспортного засобу; факту проведення огляду водія на наявність ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; законності вимог поліцейського на проходження огляду у відповідному закладі охорони здоров`я.

Крім того, з матеріалів відеофіксації, доданих до оскаржуваного протоколу вбачається, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у запропонованому поліцейським відповідному закладі охорони здоров`я за адресою наркологічне відділення № 2 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» по вул. Петра Запорожця, 20,оскільки в порушення вимог процесуального законодавства огляд не проведено на місці зупинення транспортного засобу, не залучено двох свідків, що є порушенням процедури огляду і не є законною підставою для вимоги про медичне освідування у відповідних закладах охорони здоров`я та носить протиправний характер. Також дані дії поліцейського спрямовані на затягування часу і вчинення психологічного тиску на водія у зв`язку із настанням для останнього негативних наслідків у вигляді можливого притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Оскільки поліцейськими не було проведено огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не було отримано його відмови від проходження такого огляду із фіксацією такої відмови в порядку, передбаченому чинним законодавством, подальшу вимогу поліцейського про проходження вищевказаного огляду у відповідних закладах охорони здоров`я слід вважати незаконною та такою, що порушує процедуру проведення вищевказаного огляду.

З вищенаведених підстав ОСОБА_1 просив скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Таранова С.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення ОСОБА_2 , як особи, уповноваженої на складання протоколу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, зібраними у справі доказами є: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 153399 від 04.08.2022 року (а.с.1); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2); диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.3).

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так само за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, диспозицією ч. 1 статті 130 КУпАП охоплюються одразу три склади адміністративного правопорушення: по-перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Кожен склад складає окреме правопорушення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що інспектор поліції зазначає ОСОБА_1 , що у зв`язку із виявленими у нього ознаками він пропонує йому проїхати до лікаря-нарколога у лікарню на Петра Запорожця, 20, від чого ОСОБА_1 відмовився. При цьому, поліцейським було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду складається протокол і це є підставою для відповідальності, на що ОСОБА_1 зазначив, що це розуміє.

Таким чином, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 153399 від 04.08.2022 року, складеним та підписаним уповноваженою на це особою; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; диском з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, не реагування звужених зіниць очей на світло, виявлені працівниками поліції 04.08.2022 року у ОСОБА_1 в розумінні п.п. 2, 3 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 04 серпня 2022 року о 08 год. 55 хв. у м.Києві керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовився.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 за його поведінкою ознак наркотичного сп`яніння та безпідставність виникнення сумнівів у поліцейського з цього приводу є необгрунтованими, оскільки наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги про огляд, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного правопорушення. Крім того, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавалося жодних скарг щодо неправомірних дій працівників поліції при складанні протоколу по факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Необгрунтованими є і доводи скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103. На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 була затверджена вказана раніше Інструкція.

Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.7 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Згідно пункту 8 розділу ІІІ Інструкції: метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Згідно пункту 15 розділу ІІІ Інструкції: за результатом огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Оскільки цими нормами передбачено огляд водія на стан наркотичного сп`яніння виключно лікарем у закладі охорони здоров`я з відібранням зразків біологічного середовища для лабораторного дослідження, посилання апелянта на те, що поліцейські повинні були провести його огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд на стан наркотичного сп`яніння, як підтвердження порушення працівниками поліції відповідної Інструкції про порядок виявлення такого стану, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п.п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря-нарколога, однак останній від проходження огляду відмовився.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що невручення ОСОБА_1 вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів законності та фіксування у встановлений законом спосіб причин зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , не спростовують обґрунтованості висновків суду про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами. При цьому сам ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом не заперечував ні при складанні протоколу, ні при розгляді справи судом першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на те, що у протоколі міститься виправлення та існує невідповідність місяця вчинення ОСОБА_1 правопорушення даним, зазначеним у протоколі, то апеляційний суд зазначає, що сукупністю наявних у справі доказів підтверджується факт вчинення правопорушення саме 04 серпня 2022 року, про що зазначено і у протоколі, у зв`язку із чим ці доводи скарги апеляційним судом відхиляються.

При розгляді справи апеляційним судом захисник Таранов С.І. посилався на те, що протокол складено працівником поліції Майстренко Л.О., а на відео зміст протоколу оголошує інший поліцейський чоловічої статі. Разом з тим, при наданні пояснень у суді ОСОБА_2 , як особа, уповноважена на складання протоколу, зазначила, що, дійсно, вона, виконуючи свої обов`язки у одному екіпажі з іншим поліцейським, склала протокол серії ААД № 153399, а її колега оголосив його зміст та вручив ОСОБА_1 копію, що жодним чином не суперечить вимогам закону та їхнім посадовим інструкціям. З цим погоджується і апеляційний суд, оскільки порушень закону, які б призвели до порушень прав та інтересів ОСОБА_1 , в таких діях працівників поліції не вбачається.

Необгрунтованими є і доводи скарги про необхідність присутності двох свідків при складанні протоколу про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки згідно закону присутність двох свідків обов`язкова в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису. При цьому, в матеріалах справи наявний відеозапис, як належний та допустимий доказ, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. За таких умов присутність двох свідків при складанні протоколу не є необхідною.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко