Провадження № 33/4808/233/23
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., з участю захисника Борсука Д.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2023 року, -

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

З матеріалів справи, вбачається, що 14.12.2022 року о 03 год. 48 хв. в м. Івано-Франківську на вул. Вовчинецька 225, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки « Hyundai Lantra», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений.

Оскаржуючи вказану постанову ОСОБА_1 вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду.

Зазначає, що інспектором поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП при проведенні огляду на стан сп`яніння, оскільки він не був водієм і не здійснював керування транспортним засобом, і під час руху його зупинено не було, а також його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що свідчить про те, що він не виконував функції водія. При цьому, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факту керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкнутого двигуна.

Вказує, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що 13.02.2023 року він направив на адресу Івано-Франківського міського суду клопотання про зупинення провадження у вказаній справі, оскільки 25.01.2023 року його призвано на військову службу по мобілізації та на даний час несе службу у військовій частині НОМЕР_2 ЗСУ у механізованих військах, що підтверджується довідками з військової частини та ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому він не зміг бути присутнім у судовому засіданні та надати відповідні докази, однак висловив бажання прийняти безпосередню участь у розгляді даної справи. Проте, подане клопотання суд першої інстанції залишив без задоволення, чим порушив його права, оскільки він не зміг надати відповідні докази по справі, фактично був позбавлений права на судовий захист. Судом було грубо порушено вимоги ст. 268 КУпАП щодо права знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, тощо.

Просить постанову Івано-Франківського міського суду від 02.03.2023 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату та час апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши захисника Борсука Д.Я. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржувану постанову судді, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.ст. 280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Вказаних вимог закону суддя першої інстанції не дотримався.

Доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладенні стягнення на ОСОБА_1 , суддя допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 137871 від 14.12.2022 року та в інших матеріалах справи, відсутні будь-які достовірні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом у вказаний час.

Також згідно відеозапису та в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом.

З відеозаписів вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля в якому були увімкнені габаритні вогні і був в нерухомому стані, з вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_1 , який заперечував факт керування автомобілем. Після цього, працівники поліції зробили висновки, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 і запропонували пройти йому огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній відмовився. Разом з тим, вказаний відеозапис не містить відомостей що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки автомобіль знаходився на узбіччі і не рухався.

Будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у справі відсутні і не здобуто під час апеляційного розгляду. В той же час, відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. Таким чином, з огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи та відеозапис не містять відомостей, які б об`єктивно підтверджували факт керування ним транспортним засобом.

Апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги про те, що суддя не вжив вичерпних заходів для з`ясування обставин справи та дії особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, обґрунтованими.

Переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку, апеляційний суд враховує, що протокол складений працівником поліції, не може бути єдиним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що до матеріалів справи не надано доказів, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин зазначених у протоколі, його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не утворює складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів провадження 13.02.2023 року ОСОБА_1 направив на адресу Івано-Франківського міського суду клопотання, в якому просив зупинити провадження у вказаній справі до його звільнення з військової служби, оскільки 25.01.2023 року його призвано на військову службу по мобілізації та на даний час несе службу у військовій частині НОМЕР_2 ЗСУ, що підтверджується довідками з військової частини та ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26,27), тому у зв`язку із цими обставинами він не міг бути присутнім у судовому засіданні та надати відповідні докази, однак висловлював бажання прийняти безпосередню участь у розгляді даної справи.

Однак, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 перебуває у визначеному місці несення служби та наявність в матеріалах справи відповідних на те доказів, місцевий суд не дав жодної оцінки поданому клопотанню про зупинення провадження у справі та його бажання приймати безпосередню участь в судовому засіданні.

А тому, розгляд справи без участі ОСОБА_1 слід визнати істотним порушенням його права на захист та справедливий суд. При цьому, судом не було перевірено чи був ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи такі дані відсутні.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що по даній справі вчинення адміністративного правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом, тому апеляційний суд приходить до висновку, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу.

Згідно положень п.2 ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз