КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Київ

справа №761/23194/22

провадження № 33/824/491/2023

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України

ВСТАНОВИВ

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 03 жовтня 2022р. вбачається, що того ж дня о 01 год. 42 хв., водій ОСОБА_1 по вул. А. Туполєва, 12-а в м. Києві керував автомобілем марки «Toyota», д.н. НОМЕР_1 в стані алкоголького сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому закону порядку проводився із застосуванням приладу «Drager», результат якого показав позначку в 1,13%. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а) Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнановинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору в сумі 496 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Цуперяк В.П. 06 грудня 2022 року через суд першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року.

Крім того в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження та зазначає, що постанову не було проголошено та не було повідомлено результат розгляду справи. Оскаржувана постанова була надана захиснику Шпака Р.В. тільки 28.11.2022 року - в останній день строку на апеляційне оскарження. Посилаючись на позицію Верховного Суду у справі 500/1912/22, війсковий стан та систематичні тривалі відключення світла, зазначає, що можливості підготувати апеляційну скаргу в день отримання постанови не виявилося можливим.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не забезпечив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а також поверхово дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи у їх сукупності.

Зазначає, що на дату застосування поліцейськими газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» з метою огляду ОСОБА_1 , а саме 03 жовтня 2022 року, його технічний стан перевищував передбачений інструкцією 6-місячний інтервал необхідного калібрування, адже датою останнього калібруваня алкотестеру в роздруківці результатів продуття є 16 листопада 2021 року.

Посилаючись на наданий на адвокатський запит сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки, зазначає, що останній втратив чинність, оскільки був виданий на невизначені прилади, що виробляються фірмою ОСОБА_2 в період з 01.09.2014 по 27.03.2017 роки.

Зазначає, що співробітниками поліції не було роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_1 .

Вказує на те, що протокол складений не уповноваженою особою. Також зазначає, що проведення огляду та складання протоколу вчинялося різними поліцейськими, що робить дані докази недопустимими.

Зазначає, що а ні в протоколі, а ні в Акті огляду на стан сп`яніння не зазначено назву технічного засобу за допомогою якого здійснювалось фіксування вчиненого адміністративного правопорушення, що з урахуванням позиції Верховного Суду (постанова ВС від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а, не може вважатися належним та допустимим доказом.

У судовому засіданні 16 січня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник Цуперяк В.П. доводи скарги підтримали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення адвоката, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до Закону, у своїх діях поліцейський керується Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв. Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року).

Відповідно до п.2 Порядку - огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно п. 3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:- запах алкоголю з порожнини рота;- порушення координації рухів;- порушення мови;- виражене тремтіння пальців рук;- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;- поведінка, що не відповідає обстановці.

Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 1 розділу 9 Інструкції 2).

Згідно п. 3 Порядку та п. 6 Інструкції огляд проводиться двома способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

За вимогами п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 України, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У постанові суду першої інстанції суддя підставно вказав, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 03 жовтня 2022р. серія ААБ №372683, відповідно до якого встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення;

-результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820»;

-письмовими поясненнями;

-відеозаписом з місця вчинення правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП України вбачається, що участь свідків під час огляду на стан сп`яніння є обов`язковою виключно у разі неможливості фіксування зазначеного процесу на відео. Так, як до матеріалів справи долучено відеозапис, тому довід апеляційної скарги про не залучення свідків не узгоджується з вимогами Закону.

Доводи апелянта про те, що газоаналізатор «DragerAlcotest6820», за допомогою якого працівники поліції проводили огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу несертифікований до застосування на території України, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, згідно інформації, яка міститься в сертифікаті відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу №UA-MI/2-4574-2014, газоаналізатор Alcotest 6820 відповідають затвердженому типу, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-14, а також вимогам технічної документації виробника.

Даний сертифікат виданий 1 вересня 2017 року та чинний до 27 березня 2017 року.

У вказаний період на зазначені ЗВТ поширювалися вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 №113/98-ВР (далі - Закон), який втратив чинність 01.01.2016 на підставі Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-VII та інших нормативно-правових актів і нормативних документів з метрології.

Згідно цього Закону ввезення на територію України засобів вимірювальної техніки партіями було можливим, якщо типи цих засобів занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (п.4 ст.11 Закону).

У розумінні цього Закону тип засобу вимірювальної техніки це сукупність засобів вимірювальної техніки одного і того ж призначення, які мають один і той же принцип дії, однакову конструкцію та виготовлені за однією і тією ж технічною документацією.

У відповідності до вимог Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002 (в редакції, що діяв на момент видачі сертифікатів), сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу видавалися спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (далі ЦОВМ) іноземним виробникам засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представникам України для: - офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України партіями; - офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого ввезення на територію України партіями.

Згідно цього Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016р.

Міжповірочний інтервал(підчас якогопроводиться калібровка)для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 (один) рік.

За таких обставин, засіб вимірювальної техніки газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Drаger Alcotest 6820 виробництва компанії Drаger Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, відповідає вимогам чинного законодавства та може експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення сервісного обслуговування в уповноваженому виробником сертифікованому сервісному центрі не менше ніж 1 раз на 12 місяців.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку приладу, відповідно до якого, станом на 03 жовтня 2022 року воно є чинним.

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі, на постанову Верховного Суду 13 лютого 2020 року по справі №524/9716/16-а, захисник зазначає, що відеозапис не є належним доказом по справі.

Проте, апеляційний суд відхиляє такий довід, адже у вказаній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду визнав неналежним доказом відеозапис через те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно до ст. 258 КУпАП винесена органом Національної поліції без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не містила посилання на технічний засіб, яким була здійснена відеофіксація, як того вимагає ч. 3 ст. 283 КУпАП. Однак, ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 № 1395 не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, у тому числі достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оскільки відеозаписом, що міститься у матеріалах справи, та який був досліджений судом першої інстанції, підтверджені обставини, які підлягають доказуванню, він не може бути визнаний неналежним доказом.

Відеозапис не є недопустимим доказом, як вважає апелянт, адже запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання захисника на те, що працівниками поліції при складанні відносно ОСОБА_1 адміністративного матеріалу не було роз`яснено останньому право на правову допомогу та не було забезпечено її надання, не заслуговують на увагу, оскільки вважаючи таке своє право порушеним ОСОБА_1 не був позбавлений можливості відобразити це у протоколі під час його підписання, однак, жодних зауважень з його боку, в тому числі і щодо порушення права на захист, зазначений протокол не містить.

Довід скаржника про відсутність чинних наказів МОЗ та Держспоживстандарту про затвердження переліку спеціальних технічних засобів не існує, судом не приймаються, оскільки вони не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання сторони захисту на те, що направлення на огляд та протокол про адміністративне правопорушення повинні бути складені одним працівником поліції, не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП посадові особи органів Національної поліції уповноважені складати адміністративні протоколи, у тому числі і щодо порушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Поліцейський патруль складається не менше як з двох поліцейських і кожен з них має право на оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, в той час як інший може відбирати пояснення у свідків, складати схеми тощо. Усі патрульні уповноважені на оформлення процесуальних документів.

Дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та враховує також і те, що правопорушник їх не оскаржував та жодних заперечень щодо правомірності проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан сп`яніння із використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», як і щодо результатів проведеного огляду не висловлював. Навпаки правопорушник своїм підписом в акті огляду підтвердив, що він згоден з результатами огляду.

Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №372683від 03.10.2022оформлений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідає вимогам діючого законодавства, і він є складеним та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджує подію і обставини правопорушення, дані якого узгоджуються з іншими доказами у справі, достовірність та допустимість яких не викликає сумнівів.

Суд також враховує, що ОСОБА_1 лише під час судового розгляду став не визнавати свою вину та надавав пояснення, щодо обставин та кількості вжитих напоїв, які не співпадали з його ж поясненнями, які він надавав на місці зупинки та в суді першої інстанції. Так в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснював, що він вживав безалкогольні напої, а в суді першої інстанції пояснював, що вживав пиво.

На місці зупинки ОСОБА_1 погоджувався з результатами огляду на стан сп`яніння, а в суді вже змінив свої пояснення стверджував, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Така поведінка розцінюється, як намагання особи уникнути відповідальності за скоєне порушення, з огляду на наявність у справі достатньої кількості належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 та керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 на його необізнаність та перебування у стресовому стані під час зупинки транспортного засобу , суд відхиляє, оскільки здійснюючи керування транспортним засобом, водій зобов`язаний знати свої права та обов`язки, а також зобов`язаний дотримуватись ПДР. Перебування ОСОБА_1 , у стресовому стані під час зупинки є недоведеним припущенням та не спростовує вини останнього.

Під час розгляду справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

При перегляді справи апеляційним судом було з`ясовано, що ОСОБА_1 після вказаних подій у самостійному порядку до лікаря-нарколога не звертався.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наявних в матеріалах справи доказів апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_4 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП. Неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа