Справа № 489/24/23
Провадження № 3/489/259/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

28 лютого 2023 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 071868 від 17.12.2022 ОСОБА_1 інкримінується, що 17.12.2022 о 10.40 год. в м. Миколаєві він не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, шарпав працівника поліції, поводив себе зухвало та нахабно, виражався нецензурною лайкою в бік співробітників поліції.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину в інкримінованому порушенні заперечив, зазначивши про те, що керував автомобілем та на вимогу поліцейських зупинився у найближчому зручному місці, після чого поліцейські витягли його з автомобіля та повалили на землю.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; протокол про адміністративне затримання та копію постанови про накладення адміністративного стягнення), суддя приходить до таких висновків.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає настання відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до статей 254, 256 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що у випадку вчинення особою адміністративного правопорушення складається протокол про адміністративне правопорушення, в якому в обов`язковому порядку зазначаються відомості про таку особу, дата і місце його складення, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, з метою забезпечення права особи знати суть пред`явленого обвинувачення, щоб мати змогу захищатися від нього.

Проте з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що його зміст не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначені місце його складення та місце вчинення інкримінованого особі правопорушення.

Крім того, викладена у протоколі суть правопорушення є неконкретною, оскільки не містить зазначення того, які саме законні вимоги та розпорядження були пред`явлені поліцейським щодо ОСОБА_1 , які, на думку особи, яка склала протокол, він не виконував.

Крім того, у протоколі не вказано поліцейського, законні вимоги якого згідно з протоколом не виконував ОСОБА_1 , та не додано до матеріалів справи його пояснень, що також не дає змоги встановити факт вчинення особою інкримінованого їй правопорушення.

Вказані обставини, у свою чергу, свідчать про те, що посадовою особою, яка склала протокол, було порушено право особи бути обізнаним про суть пред`явленого їй за протоколом обвинувачення.

При цьому, постановою від 12.01.2023 вказана справа поверталася на доопрацювання посадовій особі, яка склала протокол, для усунення вказаних недоліків, однак при повторному направленні справи до суду не було усунуто жодних недоліків протоколу.

Таким чином, встановлені при розгляді справи обставини вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, складений з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим, викладені у ньому обставини інкримінованого особі діяння, які до того ж не є конкретними, не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону і не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, та до протоколу не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 185 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко