Справа № 459/3104/22 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 33/811/326/23 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Мацея М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Пилипіва В.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 14.11.2022 о 01:51 год. у м. Червонограді на вул. Івасюка, 16, керував автомобілем «Fiat Punto», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, звужені зіниці очей, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, адвокат Пилипів В.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Червоноградського міського районного суду Львівської області від 13 лютого 2023 року та закрити провадження у справі зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що висновки суду викладені в оскаржуваній постанові суперечать та не відповідають фактичним обставинам справи та доказам, які наявні в матеріалах справи.

Зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 та одразу запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що він погодився. У подальшому працівники поліції переконали ОСОБА_1 , що не має необхідності їхати до медичного закладу на огляд, тому він і відмовився, не розуміючи наслідки відмови. Зазначені обставини не зафіксовані на відео.

Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення ОСОБА_1 ПДР, які б давали підстави поліцейським зупиняти його, відтак виконувати подальші вимоги поліцейських у водія не було підстав, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Його захисник Мацей М.М. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З протоколу серії ААД № 174643 від 14 листопада 2022 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: порушення координації рухів, звужені зіниці очей.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, однак останній спочатку погодився пройти огляд, проте у подальшому від проходження такого огляду відмовився. Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови та те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Будь-яких зауважень ОСОБА_1 не висловлював.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не відображає всіх подій, які відбувались не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому покликання апелянта на відсутність доказів порушення ОСОБА_1 ПДР, які б давали підстави для зупинки керованого ним транспортного засобу, спростовуються рапортом поліцейського ВРПП Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області Бахура Б. (а.с. 4) з якого слідує, що ним спільно з інспектором ВРПП Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_2 14.11.2022 о 01:51 год. в ході патрулювання м. Червонограда на вул. Івасюка, 16 було виявлено автомобіль «Фіат Пунто», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в комендантський час, тому було прийнято рішення зупинити даний автомобіль за допомогою проблискових маячків. При перевірці документів було виявлено, що даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 . При спілкуванні з водієм в останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, порушення координації рухів. ОСОБА_1 було запропоновано проїхати в медичний заклад для проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння, однак ОСОБА_1 категорично відмовився проходити огляд. На водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на те, що поліцейські положеннями п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» наділені правом зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, дії патрульних, спрямовані на зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час комендантської години, відповідають вимогам Закону.

Щодо правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.201 року у справі №686/11314/17, на яку покликається апелянт, то така стосується виключно адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Дії, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 130 КУпАП, до вказаного виду правопорушень не належать.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Ураховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, є безпідставними.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації зі сторони працівників поліції, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Пилипіва В.І. в його інтересах - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.