Справа № 169/572/22 Провадження №33/802/101/23 Головуючий у 1 інстанції:Тітівалов Р. К.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , його захисника Кромського М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кромського Миколи Вікторовича на постанову судді Турійського районного суду Волинської області від 10 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 536 грн. 80 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10 серпня 2022 року об 10 год. 20 хв. на вул.Ковельській в смт.Турійськ Ковельського району, керував автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кромський М.В. подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки вважає її необґрунтованою та незаконною.

Зазначає про те, що зупиняючи ОСОБА_1 у поліцейських не було правих підстав для зупинки, які передбачені ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому вважає, що всі подальші дії працівників поліції є відповідно неправомірними.

Також вказує на те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння вказані взагалі інші ознаки, а не ті, що передбачені чинним законодавством, однак, суд першої інстанції на це уваги звернув.

Крім того вважає, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не було запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, при складанні адміністративних матеріалів ОСОБА_1 взагалі не були роз`яснені його прав, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, у зв`язку з чим він ними не був обізнаний і це підтверджується відеозаписом з боді-камери, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Такими діями працівника поліції порушено право на захист ОСОБА_1 , що фактично у подальшому потягло за собою нерозуміння останнім наслідків підписування документів, які складались щодо нього. Також, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав, то він і не знак, що має право не погодитись із результатом огляду та вимагати проведення огляду в закладі охорони здоров`я.

Крім того, суд не надав жодної оцінки тому, що підпис в акті огляду про згоду ОСОБА_1 із результатом огляду був саме згодою з результатом проміле, однак не згодою перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Місцевим судом не було також надано оцінки тому, що у ОСОБА_1 був відсутній стан алкогольного сп`яніння, так як вважає, що національним законодавством не передбачено максимального рівня вмісту алкоголю у крові та повітрі, що видихається. У зв`язку з цим, просить суд застосувати положення Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована в Україні та відповідно є частиною законодавства України, оскільки рівень алкоголю, який був виявлений у ОСОБА_1 був нижчим ніж передбачений цієї Конвенцією.

Також захист вважає, що спеціальний технічний прилад за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння немає Сертифікату відповідності, а відтак він не міг використовуватись на території України, оскільки лише такий Сертифікат підтверджує той факт, що цей прилад сертифікований на території України і відповідно дозволений до використання.

Окрім того, зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення повертався судом для належного оформлення, проте його недоліки усунені не були, а тому суд повинен був визнати його недопустимим доказом та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також вважає такими, що не відповідають дійсності висновки суду про те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, є цілісним і безперервним, так як він не охоплює всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів. У зв`язку з цим, просить дослідити цей відеозапис під час апеляційного розгляду.

Посилаючись на вищенаведене, захисник вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Кромського В.В., які скаргу підтримали та просили задовольнити, апеляційний суд доходить наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.05 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №384634 від 10.08.22, за змістом якого ОСОБА_1 10 серпня 2022 року об 10:20 год. керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. У протоколі він в графі пояснення зазначив, що з протоколом згідний, підписав його і отримав копію;

- роздруківкою із спеціального технічного приладу "Алкотест 6810" від 10.08.22 (тест №1614), та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (0,24 % алкоголю), які підписані останнім.

Крім того, вина ОСОБА_1 доводиться і відеозаписом з боді-камери працівника поліції, який досліджено апеляційним судом і з якого окрім іншого вбачається, що працівниками поліції у нього як водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим він добровільно без будь-якого примусу погодився на проведення огляду на стан сп`яніння та відповідно пройшов його за допомогою спеціального технічного засобу, і його результат був позитивний - 0,24% проміле алкоголю, який не заперечувався ним. Він також зауважень з приводу незгоди з результатом огляду не висловлював і не наполягав на його проходженні в медичному закладі. Зафіксованим є і факт ознайомлення ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення. Отже, відеозапис фактично підтверджує ті обставини, які й викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною доказами, що містяться в матеріалах справи і, які апеляційний суд вважає належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення повністю відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, твердження апелянта щодо не роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених законодавством України, так як воно повністю спростовується протоколом про адміністративне правопорушення, де він поставив свої підписи у тому числі з приводу роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та 268 КУпАП. Той факт, що відеозапис не містить інформації про роз`яснення таких прав та обов`язків ОСОБА_1 , з урахуванням зазначеного, в даному випадку не має жодного значення, і не може вважатись порушенням його права на захист.

Також суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з посиланням на те, що після проходження огляду на місці події, ОСОБА_1 не було запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, останній пройшовши такий огляд на місці зупинки транспортного засобу, повністю погодився із його результатом та підписав як роздруківку спеціального технічного приладу за допомогою якого проводився огляд так і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, в яких зафіксовано результати огляду. Ті твердження захисника, що ОСОБА_1 підписавши акт, погодився лише із результатом проміле, а не перебуванням в стані алкогольного сп`яніння, є цілком безпідставними з огляду на те, що він фактично знав у зв`язку з якою метою проводився огляд, а саме встановлення стану алкогольного сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом у якої були наявні ознаки такого сп`яніння. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції із посиланням на законодавство, лише у разі незгоди водія із результатом огляду на місці зупинки, поліцейський повинен доставити особу водія до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду. В даному випадку ОСОБА_1 з результатом був згідний, а тому правових підстав для його доставляння в медичний заклад, у поліцейського не було.

Цілком неспроможними є твердження апелянта про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння містить взагалі інші ознаки алкогольного сп`яніння, ані ж ті, що визначені у чинному законодавстві, так як згідно із п.3 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. При цьому, в акті огляду ознаками алкогольного сп`яніння зазначено: «тремтіння рук, запах алкоголю з видихаємої порожнини рота, почервоніння очей». Отже, такі розбіжності на думку апеляційного суду не можна розцінювати як такі, що не відповідають чинному законодавству і тягнуть за собою визнання недопустимим доказом акту огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, є цілком безпідставними доводи сторони захисту про те, що спеціальний технічний прилад за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння немає Сертифікату відповідності у зв`язку з чим не може використовуватись на території України, так як з цього приводу, суд першої інстанції навів відповідні мотиви з якими повністю погоджується й апеляційний суд.

Також на думку апеляційного суду є цілком неспроможними апеляційні доводи з приводу не охоплення відеозаписом всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено після його перегляду апеляційним судом, на ньому містяться усі обставини, які мають значення для вирішення даної справи, тобто міститься інформація, яка є достатньою для встановлення обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому відеозапис є цілком належним та допустимим доказом у справі в розумінні ст.251 КУпАП.

Твердження апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам законодавства є безпідставними, оскільки його зміст відповідає положенням ст.256 КУпАП, а відтак немає підстав для його визнання недопустимим доказом у справі. Так, протокол містить інформацію з якої цілком можливо встановити формулювання суті адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апеляційні доводи сторони захисту як на підставу відсутності стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на положення Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, в яких передбачено, що максимальний рівень вмісту алкоголю у крові не повинен перевищувати 0,25 проміле, що є меншим за той, який був виявлений у ОСОБА_1 0,24 проміле, не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до національного законодавства України - Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (п.7 Розділу ІІ) установлення стану алкогольного сп`яніння фактично встановлюється, якщо цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Тобто, національним законодавством передбачені спеціальні положення щодо допустимого рівня вмісту алкоголю в крові, що є несумісним із керуванням транспортним засобом.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кромського Миколи Вікторовича залишити без задоволення, а постанову судді Турійського районного суду Волинської області від 10 січня 2023 року в даній справі, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк