Справа № 946/821/23 Провадження № 3/946/529/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М., розглянувши матеріали адміністративних проваджень у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 320487 від 30 січня 2023 року ОСОБА_1 притягується до відповідальності за те, що 30 січня 2023 року о 01 годині 06 хвилині він в селі Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, вулиця Лиманська, 51, керував транспортним засобом ВАЗ-21099, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей, не стійка хода), від проходження на місці зупинки та у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за здійснення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, в яких провину у скоєнні вказаного правопорушення не визнав, пояснив, що дійсно у вказаний час та місці знаходився біля автомобіля ВАЗ-21099, але автомобілем не керував, тому і відмовився від проходження медичного огляду.

Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до вищезазначеного протоколу, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за «керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння», проте в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом. Так, з наданих до матеріалів справи відеозаписів працівників поліції вбачається, що транспортний засіб рухається заднім ходом, але хто керує автомобілем не відомо. Далі ОСОБА_1 весь час знаходиться на пасажирському місці, він спілкується з працівниками поліції, державних номерів на цьому транспортному засобі не видно. Тобто доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент його зупинки не вбачається.

За таких обставин, висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом та про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння є недоведеним.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

У розумінні положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться щодо особи правопорушника в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому ст.7 КУпАП визначає, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, мають бути забезпечені права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката.

Дотримання цього права, полягає в тому, що фактично в момент, коли в поліцейським виявлені ОЗНАКИ алкогольного сп`яніння і він пропонує пройти тест, то це аналогія ПІДОЗРИ, а протокол - це ОБВИНУВАЛЬНИЙ АКТ, тому з моменту підозри в контексті ЄСПЛ у цієї особи виникає право на захист.

Але працівниками поліції не було роз`яснено вищезазначених прав ОСОБА_1 .

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що працівниками поліції, якими було складено протокол відносно ОСОБА_1 істотно порушені та обмежені його процесуальні права, в тому числі право на захист.

Враховуючи вимоги ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Виходячи з аналізу вказаних вище джерел права, викладених, зокрема, у рішеннях у справах «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини» тощо, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України, вбачається, що адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна вважати «кримінальним».

Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є обґрунтованим застосування в даному випадку положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б достовірно вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

В рішеннях «Малофеева проти Росії» від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» від 20.09.2016 року, ЄСПЛ зазначив, що коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права взяти на себе функції обвинувачення, самостійно редагувати її, а, так само, не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що відсутній жодний належний доказ скоєння правопорушення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому провадження відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 130, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду В.М.Швець