Справа № 303/3517/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16.02.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Панченко О. В. в інтересах ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, старшого ординатора відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 19.04.2021, приблизно о 14 год 30 хв, підполковник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків, перебував на території в/ч НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Панченко О. В., вказує на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, при цьому не погоджується з висновками місцевого суду, викладеними у судовому рішенні. Зазначає, що місцевий суд не з`ясував фактичні обставини справи, не взяв до уваги доводи та докази сторони захисту, розглянув справу формально та поверхово. В обґрунтування доводів стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом у справі, адже складений з суттєвими порушеннями, його зміст не відповідає приписам ст. 256 КУпАП, документ не містить необхідних відомостей, які би свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення. Також апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутній висновок лікаря-нарколога щодо результатів огляду на стан сп`яніння. Також немає протоколу про військове адміністративне правопорушення №3 від 19.04.2021, на який у своєму рішенні послався суд, а відеозапис є неналежним доказом у справі. Адвокат Панченко О.В. також стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 перебував на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, більш того, це суперечить змісту протоколу, в якому чітко вказано, що ОСОБА_1 перебував у стані з ознаками вживання хімічних речовин. Крім того, згідно з письмовими поясненнями свідків, можна дійти висновку, що ОСОБА_1 був тверезий, від проходження медичного огляду не відмовлявся, однак, у протоколі жодним чином це не відображено,- зазначає апелянт і додає, що останній вживав виключно заспокійливі препарати «Труксал» та « Валеріану », які були рекомендовані за призначенням лікаря. Відсутність у матеріалах справи рапортів посадових осіб військової частини, направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння та акту - огляду, - також свідчить про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся. Окрім цього, адвокат Панченко О. В. зазначає, що відомості службової характеристики на ОСОБА_1 від 29.11.2019 є недостовірними, оскільки не відображають фактичної інформації про особу, що свідчить про недобросовісність та упередженість адміністрації військової частини відносно ОСОБА_1 . Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Панченка О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги визнаються слушними з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення таких місцевим судом.

Під час апеляційного розгляду судом встановлено, що постанова суду першої інстанції є такою, що ухвалена з недотриманням вимог чинного КУпАП, за результатами неповного та необ`єктивного дослідження доказів, які у своїй сукупності підтверджують, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до частини 3 статті 172 - 20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення №131 від 19.04.2021, приблизно о 14 год 30 хв, 19.04.2021, підполковник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків, перебував на території в/ч НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння лікарем - наркологом відмовився. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В обгрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення суд першої інстанції в постанові послався на такі докази: протокол медичного огляду № 60; письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відеозапис, що міститься на DVD-диску, з якого убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, не даючи їм аналіз, а саме не зазначивши, які саме дані містяться у цих доказах, які факти та обставини ці докази підтверджують.

На підставі вищевказаних доказів, місцевий суд визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи, докази, які були надані до початку та під час розгляду справи в апеляційній інстанції і їм дається відповідна оцінка.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з вищевказаними висновками, суду першої інстанції, оскільки, на переконання апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, судом залишено поза увагою приписи законодавчих вимог, що визначають коло обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так, з огляду на зміст диспозиції ч. 1 ст. 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за: розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів; поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння; а також відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Як вбачається зі змісту протоколу № 131, який складено старшим офіцером відділення ІНФОРМАЦІЯ_2, капітаном ОСОБА_5 про притягнення до адміністративної відповідальності підполковника медичної служби ОСОБА_1 за вчинення ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, ОСОБА_1 інкримінують відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками вживання хімічних речовин.

З оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зокрема за те, що 19.04.2021, приблизно о 14 год 30 хв, підполковник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків, перебував на території в/ч НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Судом першої інстанції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Апеляційний суд констатує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Позаяк, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 перебував на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, більш того, це суперечить змісту протоколу, у якому чітко вказано, що ОСОБА_1 перебував з ознаками вживання хімічних речовин, є такими, що знайшли своє підтвердження. При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, у порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не забезпечив справедливий розгляд справи та дійшов необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним цього правопорушення за вказаних у судовому рішенні обставин.

Відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії", у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а судом).

Вищенаведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння лікарем - наркологом.

Крім того, дослідивши зміст постанови про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання судового рішення як такого, що ухвалено на підставі повного дослідження та усебічного аналізу доказів, що містяться у матеріалах справи, оскільки місцевий суд не дає аналіз доказам, на які посилається у постанові, а лише наводить їх перелік.

Окрім того, приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і те, що у підтвердження висновку про те, що діяння ОСОБА_1 вчинені в умовах особливого періоду, як посадові особи територіального підрозділу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, так і суд першої інстанції, не посилаються на будь-які докази чи нормативно-правові акти у підтвердження факту вчинення діяння в умовах особливого періоду.

Відповідно до частини 3 статті 172 - 20 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 172 - 20 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази - пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу саме цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих тверджень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере до уваги та визнає доводи апеляційної скарги слушними.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП є незаконним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили цієї категорії адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на органи управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172 - 10 - 172 - 20, 173, 174, 178, 182, 184 - 1, 185 і 185- 7), їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого адміністративного правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Панченко О. В. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН