Справа № 950/465/23
Провадження № 3/950/329/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Косолап В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; голова фермерського господарства Січ плюс О), за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом Серії ВАВ № 866191 від 18.02.2023, 28.01.2023 близько 12 год. 23 хв. по вул. Сумська, м. Лебедин (блок-пост) ОСОБА_1 показав паспорт, що не дало можливості чітко ідентифікувати його особистість. На повторну вимогу надати документи належним чином відмовився. Висловився в адресу військовослужбовця нецензурною лайкою без попередження почав рух свого транспортного засобу здійснивши спробу наїзду.

Мацкевич у судовому засіданні вину заперечив, пояснив, що їхав в місто з с. Бишкінь. Коли під`їхав до блок-поста до нього підійшов військовослужбовець, якому він показав паспорт. У паспорті військовослужбовець побачив повістку та з метою ознайомлення з нею почав вихоплювати паспорт з рук ОСОБА_1 на що він зробив зауваження. Далі цей військовослужбовець обурився та в зухвалій формі повідомив, що випише іще одну повістку. В ході подальшої словесної суперечки, військовослужбовець наставив на нього зброю, вдарив по боковому дзеркалу автомобіля. ОСОБА_1 в цей час вийшов з автомобіля, а коли повертався хвилин через десять, ніяких питань уже до нього не було, він сів та поїхав. Ніхто йому не забороняв рухатись та ніяких спроб наїзду ні на кого не вчиняв, що зафіксовано ним на відеозапис, знятий телефоном.

Дослідивши протокол та інші докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 255 КУпАП).

Так, відповідальність за ст. 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Однак, у протоколі Серії ВАВ № 866191 від 18.02.2023 відсутнє посилання на конкретні діяння, які можуть становити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а саме не зрозуміло в чому полягає злісна непокора ОСОБА_1 вимогам військовослужбовця в ході подій, описаних у протоколі, які мали місце 28.01.2023.

Зокрема, додана до протоколу копія рапорту Жигаліна В.В. свідчить про те, що ОСОБА_1 належним чином не надав посвідчення особи; на повторну вимогу не надав такого документа; висловлювався лайкою; без дозволу сів за кермо автомобіля та почав рух, намагаючись здійснити наїзд та (дослівно) «внаслідок чого я був вимушений відійти з напрямку руху автомобіля, щоб уникнути наїзду» (а.с. 5).

Слід зазначити, що у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що документ, який посвідчує його особу (паспорт) він надав для перевірки в розгорнутому вигляді, натомість усі подальші події відбувалися через те, що військовослужбовець побачив у нього в паспорті повістку, яку вимагав показати.

При цьому, доказів на підтвердження обставин непокори, а саме не пред`явлення документа, автор протоколу суду не надав, зокрема відсутні письмові пояснення свідків, які в той час перебували на блок-посту, фото, відеозаписи тощо.

Викладені у рапорті Жигаліна В.В. від 28.01.2023 відомості взагалі не відповідають дійсності в частині того, що « ОСОБА_1 без дозволу сів за кермо автомобіля та почав рух, намагаючись здійснити наїзд, внаслідок чого я був вимушений відійти з напрямку руху автомобіля, щоб уникнути наїзду».

Так, ОСОБА_1 надав суду відеозапис на якому зафіксовано, як він підходить до свого автомобіля та сідає у нього. В цей час біля автомобіля (на відстані близько 2-3 м) перебуває військовослужбовець, який (імовірно) знімає ОСОБА_1 на камеру телефона. Коли ОСОБА_1 сідає в автомобіль, військовослужбовець відходить від нього вліво по ходу руху автомобіля не забороняючи рух.

Таким чином жодних доказів того, що ОСОБА_1 без дозволу почав рух автомобіля, а тим більше намагався здійснити наїзд на ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, натомість вказані обставини спростовуються наданим відеозаписом.

Протокол про адміністративне правопорушення та рапорти не можуть бути визнані належними доказами, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали жодного сумніву.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі від 17.12.2019 «Старков та Тищенко проти Росії» Суд звернув увагу на те, що в цій справі єдиними доказами, на які посилалися суди при визнанні заявників винними, були протокол про адміністративне правопорушення та заяви співробітників поліції. Він вважає, що нездатність національних судових органів отримати свідчення незалежних спостерігачів за оспорюваним подій підірвала загальну справедливість судового розгляду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, а саме в рішенні від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), зазначено: «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд вважає, що у діях останнього відсутній склад зазначеного правопорушення, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вадим КОСОЛАП