Справа №720/656/23
Провадження № 3/720/362/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Новоселиця

Суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Вівчар Г.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого,

- за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із тим, що 28 лютого 2023 року приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 в ході якого виражався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

В судовому засіданні правопорушник свою вину визнав частково та суду пояснив, що його дружина по будь якій причині викликає працівників поліції, фізичною розправою він дружині не погрожував.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 180365 від 28 лютого 2023 року вбачається, що 28 лютого 2023 року приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 в ході якого виражався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за за одне з даних порушень.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до вимог ст.ст. 278, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

У матеріалах даної справи взагалі відсутні конкретні правові докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї, а саме дій фізичного, психологічного чи економічного характеру як це передбачено ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, єдиним доказом на обґрунтування вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення, який хоча відповідно до ст. 251 КУпАП і є самостійним видом доказу, проте за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, крім того потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні не з`явилася для підтвердження факту вчинення відносно неї насильства її чоловіком ОСОБА_1 ..

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю за обставин відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт вчинення правопорушення з боку ОСОБА_1 , а відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Враховуючи, що прийнято рішення про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для стягнення з нього судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2 ч.2, 247, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Вівчар Г.А.