Номер провадження: 33/813/271/23
Номер справи місцевого суду: 522/5972/22
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Шлапак А.О.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 Гопка Володимира Володимировича на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати на користь держави в сумі 496 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 Гопка Володимир Володимирович подав апеляційну скаргу, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 року, постанову Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 року, якою визнано винним ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 21.02.2023 року та проведеному в режимі відеоконференції з`явився захисник ОСОБА_1 - адвокат Гопка В.В.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Гопка В.В який підтримав доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст.і 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності, а даних про направлення судом копії оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 - матеріали справи не містять. Натомість як зазначає апелянт, про існування оскаржуваної постанови суду йому стало відомо 27.12.2022 року з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, де 27.12.2022 року зазначена постанова була опублікована.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Так, ч. 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №264416 від 22.02.2022 року, відповідно до якого 22.02.2022 року о 04 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen CC, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів; порушення мови; запах алкоголю з ротової порожнини. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 «ARLM-0428» та в закладі охорони здоров`я відмовився. Подія зафіксована на портативний відеорегістратор №474605; №4710008. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.2.5 ПДР (а.с.1);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3);

-відеозаписом події, яка сталася 22.02.2022 року (а.с. 4).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 року та порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, захисник ОСОБА_1 Гопка В.В. посилається на те, що Правила дорожнього руху не містять п. 2.5.а., а КУпАП не містить ч.1 - (2) ст. 130, тобто фактично не зрозуміло який пункт ПДР порушив ОСОБА_1 та за якою нормою закону у нього настає відповідальність, а тому суд не міг визнати останнього винуватим за вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення.

Проте, на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, полягає у відмові водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №264416 від 22.02.2022 року, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 «ARLM-0428» та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим своїми діями порушив п.2.5 ПДР, тобто з протоколу чітко вбачається розкриття змісту скоєного правопорушення, передбаченого п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості відповідно до ч.3 ст. 256 КУпАП подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу та викладених у ньому обставин події.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення таким правом скористався та в протоколі зазначив: «Дії поліції були незаконні. Мене не було зупинено. Жодних підстав для зупинки не було (на момент розмови з інспектором, транспортним засобом не керував. Двигун був вимкнений», інших пояснень не надав (а.с. 1).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження, оскільки складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, щодо неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи спростовуються матеріалами справи, а саме клопотанням останнього про направлення матеріалів адміністративної справи на розгляд до Хмельницького міськрайонного суду та довідкою секретаря судового засідання.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскарженої постанови, апеляційному суду надано не було.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови та наявності підстав для закриття провадження у справі, про що йдеться в апеляційній скарзі, в ході апеляційного розгляду, не встановлено.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_1 Гопка Володимиру Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 Гопка Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2022 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра