Справа № 462/567/23 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 33/811/235/23 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм-кур`єром у фірмі S.A. Frisco, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 26 січня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, протоколом про адміністративне порушення ЗхРУ № 284064 від 21.01.2023 року, встановлено, що 21.01.2023 року о 21 год. 00 хв. під час перевірки документів у пасажирів потягу № 715 «Київ-Львів-Перемишль» на території міжнародного пункту контролю «Львів» через державний кордон, який зареєстрований на території Залізничного району м. Львова (м. Львів, вул. Двірцева, 1), була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Польща, серії НОМЕР_1 , виданий 25.11.2022 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України, було встановлено, що останній являється громадянином України, закордонний паспорт громадянина Республіка Польща надав з метою уникнення від призову за мобілізацією. В останнього наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 09.08.2017 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. Даним фактом вказаний громадянин порушив вимоги ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 Правих перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, тобто здійснив незаконне перетинання державного кордону України без відповідних документів, вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 26 січня 2023 року, скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що не погоджується і з оскаржуваним рішенням, вважає його необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що пред`явив паспорт громадянина Республіки Польща з метою ухилення від мобілізації. Водночас, ОСОБА_1 повідомив інспектор, що проживає в Польщі ще з 2016 року та є студентом 3 курсу денної форми навчання Вищої школи спортивної освіти, що підтверджується довідкою від 04.01.2023. Наголошує, що таким чином ОСОБА_1 , як студент на денній формі навчання, вже мав відстрочку і не міг ухиляться від мобілізації, тобто військовослужбовцями прикордонної служби під час складення протоколу про адміністративне правопорушення були допущені помилки. Вважає, що суд не повністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи.

Звертає увагу, що у паспорті громадянина Республіки Польща всі відомості вказані достовірні, не містять різночитань, паспорт є законним документом і містить всі необхідні для нього реквізити, при цьому докази про те, що вказаний документ містив недостовірні відомості в матеріалах справи відсутні, тобто при перетинання Державного кордону України ОСОБА_1 пред`явив дійсний документ і цей документ не містить недостовірних відомостей та підробок.

Вказує, що доказів того, що ОСОБА_1 надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Республіки Польща, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів,суду не надано і в матеріалах справ таких доказів не міститься.

Зауважує, що письмових поясненнях ОСОБА_1 лише підтвердив наявність у нього двох закордонних паспортів, однак він не міг підтверджувати факт вчинення правопорушення, бо взагалі не вважав, що вчиняє щось протизаконне.

Акцентує, що ОСОБА_1 не вперше перетинає кордон по паспорту громадянина Республіки Польща, останній раз він виїхав з Польщі в Україну 10.01.2023 перетнувши міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Краківець»3 територія Яворівської об`єднаної територіальної громади Львівської області, по своєму паспорту громадянина Республіки Польща, та жодних проблем з перетином корону у нього не виникало.

На переконання апелянта, суд не застосував положення ст.ст.1,7 ЗУ «Про прикордонний контроль», які чітко вказують: працівники прикордонної служби мають право перевіряти лише ті документи, які надані громадянином при проходженні паспортного кордону. Працівники прикордонної служби не мають права з власної ініціативи шукати, вимагати якісь інші документи, і лише на підставі поданих документів вони повинні прийняти рішення щодо можливості перетину кордону.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, перевіривши наявні матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 26 січня 2023 року. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно з приписами статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, Перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч1 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284064 від 21.01.2023 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.01.2023 року, з яких вбачається, що останній не заперечив факту вчинення адміністративного правопорушення; рапортами від 21.01.2023 року; копією закордонного паспорта № НОМЕР_2 ; копією паспорта громадянина Республіки Польща № НОМЕР_1 ; довідкою-витягом про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою.

Судом встановлено, що, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284064 від 21.01.2023 року(а.с. 2), 21.01.2023 року о 21 год. 00 хв. під час перевірки документів у пасажирів потягу № 715 «Київ-Львів-Перемишль» на території міжнародного пункту контролю «Львів» через державний кордон, який зареєстрований на території Залізничного району м. Львова (м. Львів, вул. Двірцева, 1), була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Польща, серії НОМЕР_1 , виданий 25.11.2022 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України, було встановлено, що останній являється громадянином України, закордонний паспорт громадянина Республіка Польща надав з метою уникнення від призову за мобілізацією. В останнього наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 09.08.2017 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. Даним фактом вказаний громадянин порушив вимоги ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 Правих перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, тобто здійснив незаконне перетинання державного кордону України без відповідних документів, вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, помічником начальника відділу начальника групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) капітаном поліції Парамоновою С. долучено витяг (копію екранної форми) з підсистеми «Ризик» ГАІС ПК «Гарт-1», згідно з якою ОСОБА_1 неодноразово протягом періоду 01.01.2022-18.02.2022 в`їжджав в Україну та виїжджав з України на підставі паспорта громадянина України, серії НОМЕР_3 .

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідальність за подвійне громадянство законодавством не передбачена, однак при цьому відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком судді суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України, громадянин України ОСОБА_1 пред`явив паспорт громадянина Республіки Польща.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надав органу митного контролю паспорт громадянина Республіки Польща, який містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим органом іншої держави, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави, тому що це не має правового значення, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортному контролі документи, що дають право саме громадянину України на в`їзд в Україну (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). Наведеним також спростовуються доводи про відсутність у діях ОСОБА_1 при виїзді з України прямого умислу на перетинання кордону без відповідних документів. Водночас, виявлення документа, що має ознаки підробки, могло б мати для особи наслідки кримінально-правового характеру, оскільки такі дії підлягають кваліфікації за статями Кримінального кодексу України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

За таких обставин, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, за перетин державного кордону України, громадянином України, за паспортними документами іншої країни. Вказані висновки судді відповідають зібраним у справі доказам, яким суддею надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 204-1 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у строк на апеляційне оскарження постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 26 січня 2023 року.

Постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 26 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк