Справа № 125/1712/22
Провадження № 33/801/253/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Барського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Постановою Барського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що на той момент, як до нього підійшли працівники поліції, він не керував транспортним засобом, а лише сидів в автомобілі і чекав іншого водія, який мав завести його до військової частини, тобто факт керування транспортним засобом не доведений. Йому не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є порушенням його права на захист. В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння не вказано час його складання, а також в ньому відсутній результат огляду. Він не відсторонявся від керування автомобілем. Порядок проведення огляду йому не роз`яснювали. Покази алкотестера викликають сумніви. З наданих працівниками поліції матеріалів не зрозуміло, яким технічним засобом проводилася відеозйомка, хто її проводив, а також дата та час її проведення, тому диск не може бути належним та допустимим доказом у справі.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений (а.с.48).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу розглянути без його участі та без участі його захисника.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи заяву ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №325313, складеного інспектором СРПП Могилів-Подільського РВП лейтенантом поліції Ковальським В., 29.10.2022 о 07 год. 05 хв. в м. Бар по вул. Героїв Майдану, 62, ОСОБА_1 керував автомобілем DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу «Драгер» у встановленому законом порядку, результат позитивний 1,23 проміле (а.с.1).

Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 6810» становить 1,23 проміле (а.с.6).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, однак, такий висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 наголошував увагу суду на тому, що він не керував транспортним засобом, а поліцейський підійшов до автомобіля в той момент, коли він сидів за кермом припаркованого автомобіля і чекав тверезого водія, який мав забрати автомобіль. Про вказане стверджує ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт перебування особи в стані сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Поліцейський, викладаючи в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №325313 від 29 жовтня 2022 року суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин вказав, що ОСОБА_1 керував автомобілем DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (портативного відеореєстратора) встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 поліцейські не зупиняли. Автомобіль був припаркований на краю проїзної частини з виключеним двигуном. Поліцейський, після того, як підійшов до автомобіля, причину зупинки ОСОБА_1 не повідомляв, а відразу попросив в останнього документи і запитав, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої. Після цього поліцейський відразу в категоричній формі сказав ОСОБА_1 йти за ним для проходження огляду.

Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський повідомив, що є «зйомка з моменту зупинки», однак, це не відповідає дійсності, адже відеозапис починається з моменту, коли поліцейський вийшов з службового автомобіля.

Із вказаного слідує, що суть адміністративного правопорушення разом з описом установлених поліцейським в протоколі обставин йдуть в розріз з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки не зафіксований.

А висновок суду першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, за позиції останнього, зроблений на припущеннях.

Встановивши вказані вище обставини та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що матеріали даної справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Крім того, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом МВС України 06.11.2015 №1376 визначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (пункт 11 розділу ІІ).

Натомість, поліцейським права ОСОБА_1 не роз`яснювалися.

Також поліцейським ОСОБА_1 не було повідомлено про порядок проведення огляду, зокрема, під час проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським не було проінформовано ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, що передбачено п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

Після проходження огляду поліцейський в ОСОБА_1 не запитав чи згоден останній з результатами огляду, а одразу почав складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, що суперечить положенням ст. 266 КУпАП.

Наведене вище свідчить про порушення поліцейськими порядку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та порядку проведення огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, вказаний протокол не може бути визнаний допустимим доказом у справі.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом»,

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому заслуговують на увагу.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення- керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Барського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало