1Справа № 335/1096/23 3/335/574/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює у КП «Запорожелектротранс» майстром ділянки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з Управління патрульної поліції в Запорізької області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №392511 від 20.01.2023 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 09.01.2023 року о 13 год. 07 хв. в м. Запоріжжя, пр. Соборний - вул. Якова Новицького, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо утримання, яке призвило до обриву контактної мережі, що в свою чергу призвело до дорожньо-транспортної пригоди МАЗ 203085, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п. 1.5 ПДР України та ДСТУ 3587-2022.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, від його представника - адвоката Кузьмінової В.О. надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначила, що протокол ААБ № 392511, складений відносно ОСОБА_1 за відсутності складу правопорушення, та є таким, що не відповідає вимогам КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, яке саме порушення за частинами першою, другою або третьою статті 140 КУпАП спричинило механічні пошкодження автомобіля, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони. В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом цього правопорушення, в матеріалах справи відсутня його посадова інструкція, з якої можливо було б визначити коло його службових обов`язків, не встановлено, якими діями чи бездіяльністю, які би випливали із посадових обов`язків ОСОБА_1 , були ним порушені правила, норми, стандарти щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, та які саме правила, норми, стандарти, а відтак не доведено, чи знаходяться такі дії (бездіяльність) посадової особи у причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Дослідивши матеріали справи, та клопотання представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про закриття провадження у справі, суддя дійшла до таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержанняКонституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 140 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозиція сформульованої в ч.4 ст.140 КУпАП норми є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів. Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на конкретні положення відповідного нормативного документу, які порушено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, їх зміст і в чому конкретно полягає таке порушення.

Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 порушив п. 1.5 ПДР України та ДСТУ 3587-2022.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР України, учасником дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

З протоколу не вбачається, що ОСОБА_1 09.01.2023 о 13-07 год. був учасником дорожнього руху в розумінні п. 1.5 ПДР України.

ДСТУ 3587:2022 має назву «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану» та, відповідно, включає в себе 6 розділів та 6 додатків, однакв протоколі не конкретизовано, який саме пункт порушено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.140 КУпАП, органом який його склав констатовано факт порушення. Опис дій, які поставлені у вину особі відповідно до протоколу не висвітлює той склад правопорушення, який вчинила саме вона та не відповідає складу правопорушення, який зазначено у протоколі.

Таке формулювання адміністративного правопорушення за ч.4 ст.140 КУпАП не відповідає Конвенційному принципу «правової визначеності» та є неконкретним, що позбавляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, можливості ефективно захищатися від нього і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП України, може бути лише посадова особа, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, вжиття заходів своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт та вчинення дій передбачених частинами 1, 2 або 3 ст. 140 КУпАП України.

Статтею 14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил в сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Відповідно до положень п. 1, 2 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою КМУ від 30.03.1994 № 198, які поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів.

В даному випадку в протоколі описані обставини, які відбулися 09.01.2023 о 13-07 год., однак протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 20.01.2022.

З протоколу слідує, що ОСОБА_1 будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо утримання, яке призвело до обриву контактної мережі, що в свою чергу призвело до дорожньо-транспортної пригоди

Проте жодних доказів в підтвердження того що саме ОСОБА_1 є відповідальною особою до протоколу не надано, що не надає можливості встановити чи дійсно саме ця особа є відповідальної за належне утримання незрозуміло чого, внаслідок чого обірвався контактний провід.

В матеріалах справи відсутня посадова інструкція особи, на яку складено протокол про адміністративні правопорушення, в якій зазначено посаду, яку займала ця особа та перелік посадових обов`язків, які входять до його компетенції як посадової особи, відповідальної за належне утримання хоча б чогось на момент коли відбулася дорожньо-транспортна пригода, як це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи, які вказують на те, що ОСОБА_1 на момент виникнення події та складення протоколу про адміністративне правопорушення працював у КП «Запорожелектротранс» майстром ділянки.

Таким чином, всупереч ч. 2 ст. 251 КУпАП до матеріалів справи не долучено доказів про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Наказу N 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 139, частиною четвертою статті 140 КУпАП або постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Відповідно до Додатку 3 Наказу № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» вказуються протяжність ділянки обстеження, кілометр ( метри) автодороги, перехрестя, назва вулиці, номер будинку.

Відповідно до Додатку 3 Наказу № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» при проведенні обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та складенні відповідного акту необхідною є також присутність представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки.

Крім того, згідно з абз. 6 пункту 11 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони» від 30.03.1994 року №198, зазначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки.

Як вбачається з матеріалів справи, вище вказані вимоги при оформленні місця ДТП не були взяті до уваги.

В даному випадку акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі станом на дату події складався, але без присутності представника підрозділу з експлуатації, який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки.

Більше того, відповідно до складеного акту обстеження вулично шляхової мережі, жодних дефектів, порушень, невідповідностей ДСТУ чи іншого незадовільного стану ділянки, що обстежувалася не встановлено.

В свою чергу, рапорти працівників поліції не можливо брати до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, складені виключно зі слів особи, яка повідомляла про подію, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП не надано.

Будь-яких належних та допустимих доказів (показання свідків, технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису) на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, до матеріалів справи не долучено.

Відтак, необхідно критично оцінити протокол про адміністративне правопорушення, так як такий протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, оскільки відображає виключно суб`єктивні судження самого поліцейського.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Крім того, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою, має доводитись в суді; суд також немає права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як "кримінальне обвинувачення", оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. "а" ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення вищевказаних вимог, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 392511 складений лише від 20.01.2023 року, в той час, як події, на підставі яких цей протокол був складений, мали місце 09.01.2023 року, тобто протокол був складений з порушенням передбаченого законом процесуального строку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " N 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі " Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.95 року у справі "Аллене де Рібемон проти Франції", ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain" від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

А вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Ненадання з боку особи, уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, належних та допустимих доказів на підтвердження вини особи, позбавляють можливості перевірити правильність встановлення об`єктивних та суб`єктивних ознак події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Враховуючи викладені обставини, суддя приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, оскільки надані докази не дозволяють зробити висновків про те, що він є суб`єктом цього правопорушення, в матеріалах справи відсутня його посадова інструкція, з якої можливо було б визначити коло його службових обов`язків, не встановлено, якими діями чи бездіяльністю, які би випливали із посадових обов`язків ОСОБА_1 , були ним порушені правила, норми, стандарти щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, та які саме правила, норми, стандарти, а відтак не доведено, чи знаходяться такі дії (бездіяльність) посадової особи у причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, доходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КУпАП слід закрити через відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 140, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Н.І. Рибалко