Справа № 135/31/23
Провадження № 33/801/227/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифіка-ційний номер НОМЕР_1 , працюючого на посаді робітника з ремонту будівель філії «Внутрішньогосподарський комплекс з виробництва кормів» ТОВ «Він-ницька птахофабрика», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 02 січня 2023 року серії ААБ № 321256, складеним о 23.01 годині у м. Ладижині Він-ницької області по вул. Наконечного, увечері 02 січня 2023 року о 22.50 годині у м. Ладижині по вул. Наконечного водій ОСОБА_1 керував транспорт-ним засобом марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транс-портного засобу за допомогою приладу «Драгер 6810», результат становив 2,76‰ ( тест № 2432 ). Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.9а Правил дорож-нього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536,80 гривень судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку, вважає дану постанову суду незаконною, винесеною за неналежного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати, про-вадження у справі закрити через відсутність у його діях складу адміністратив-ного правопорушення. Доводи скарги обґрунтовані тим, що 02 січня 2023 року скаржник дійсно рухався по вул. Наконечного у м. Ладижині та був зупинений працівниками поліції. Поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він погодився. Огляд був проведений, результат виявився у 2,76‰. ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкоголю, але виявлений показник вважав завищеним, тобто не погодився із результатом огляду на місці зупинки і хотів пройти повторний ог-ляд у медичному закладі. Під час проведення огляду поліцейськими допущене порушення вимог законодавства щодо безперервної відеофіксації, долучений відеозапис є неповним. Так даним відеозаписом, зокрема, не зафіксовано, що ОСОБА_1 просив поліцейських завезти його до медичного закладу для повторного проходження огляду на стан сп`яніння, але саме поліцейські переконували ОСОБА_1 не проходити огляд у медичному закладі, у такому разі обіцяли не вилучати автомобіль. З огляду на викладене, скаржник вважає, що відсутність безперервної відеофіксації, а так само не відсторонення його як водія від керування автомобілем, не забезпечення повторного прове-дення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі вказують на порушення порядку проведення огляду працівниками поліції, що відповідно до норм статті 266 КУпАП є підставою для визнання результатів огляду на стан сп`яніння на місці зупинки недійсними.

У судове засідання апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 пов-торно не з`явився. Розгляд справи призначався на 15 березня 2023 року, 16.00 годину, але був відкладений на задоволення клопотання захисника особи, при-тягнутої до адміністративної відповідальності, адвоката Бодачевського Р. В. Сьогодні, 22 березня 2023 року апеляційному суду в електронній формі надій-шла заява захисника з клопотанням здійснити розгляд справи без його участі та без участі підзахисного ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги адвокат підтримує, просить її вимоги задоволити. За викладених обставин, керуючись нормою частини шостої статті 294 КУпАП, апеляційний суд визнає можливим і необхідним розглянути дану справу у відсутності її учасників, котрі не з`яви-лися у судове засідання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 як особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, проаналізував-ши наявні в ній докази у їх сукупності, переглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на нас-тупне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністра-тивне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та ін-ші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгля-ді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 02 січня 2023 року серії ААБ № 321256, складеного о 23.01 годині у м. Ладижині Вінницької області по вул. Наконечного, увечері 02 січня 2023 року о 22.50 годині у м. Ладижині по вул. Наконечного водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат - 2,76‰ ( тест № 2432 ). Свої-ми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху.

До протоколу про адміністративне правопорушення доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Огляд проведений за допомогою прила-ду «Драгер 6810», результат тесту визначений у 2,76‰, тобто позитивний. Чек «Драгера» із зафіксованим результатом тесту також долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Також у матеріалах справи наявний віде-озапис з нагрудних камер поліцейських, яким зафіксована хронологія події 02 січня 2023 року від моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 до оформлення за його участі як водія матеріалів про адмініс-тративне правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного право-порушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина у вчиненні адміністративного правопо-рушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищеза-значеними доказами. За викладених фактичних та об`єктивних обставин з висновком судді суду першої інстанції належить погодитися; у діях ОСОБА_4 дійсно наявний склад правопорушення, його правильно та обґрунто-вано визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідаль-ність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водія, а також за передачу керування транспортним засо-бом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарсь-ких препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препа-ратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів другого, четвертого, шостого розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, нар-котичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препа-ратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністер-ства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваже-ного підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони пе-ребувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алко-гольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координа-ції рухів; порушення мови; вира жене тремтіння пальців рук; різка зміна забарв-лення шкірного покриву обличчя; пове дінка, що не відповідає обстановці. Від-повідно до пункту восьмого розділу І цієї Інструкції у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( далі - ДТП ), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огля-ду, який проводиться згідно з вимогами згаданої Інструкції поліцейським з ви-користанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю у крові ( пункт сьомий Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ).

Як слідує із матеріалів цієї адміністративної справи, медичний огляд ОСОБА_5 проводився за його згоди на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». Результат огляду встановлений у 2,76‰, тобто, вочевидь із значним перевищенням допустимого цифрового по-казника.

У відповідності до норм статті 266 КУпАП під час проведення огляду застосовувалися технічні засоби відеозапису, що також свідчить про належне фіксування події та огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин об`єктивно неможливо належним чином спростувати зафіксований в установленому порядку факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та на-лежним чином зафіксованих результатів проведення огляду на стан сп`яніння, що вказує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Слід також зауважити, що самим ОСОБА_1 не заперечується факт вживання алкогольних напоїв, що зрештою зазначається ним й у апеляційній скарзі.

Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує, що внаслідок неповноти відеозапису з нагрудних камер поліцейських залишилася незафіксованою його незгода із результатами огляду та бажання пройти огляд у медичному закладі. Однак такі доводи апеляційної скарги є неспроможними, повністю спростовуються долученим до справи відеозаписом з нагрудних боді-камер поліцейських, які є послідовними, дають можливість повно та об`єктивно дослідити усі обставини справи та хронологію події увечері 02 січня 2023 року. Із цих відеозаписів достеменно слідує, що ОСОБА_6 поліцейським запропоновано пройти огляд у медичному закла-ді, але він відмовився стверджуючи про відсутність такої необхідності та вия-вив бажання пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора. Після оголошення результатів тесту у 2,76‰ ОСОБА_1 жодної незгоди із результатами огляду не висловлював, а на повторну пропо-зицію поліцейського проїхати до медичного закладу, знову ж таки, скаржник відмовився. Відтак об`єктивних, ґрунтовних підстав ставити під сумнів досто-вірність і належність наявних у справі доказів немає. Відповідно апеляційний суд не вважає, що працівниками поліції порушений порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки керованого ним транспортного засобу.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожний довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встанов-лює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулю-вання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними су-дами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достат-ніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріаль-ного чи процесуального права, вони є суб`єктивним тлумаченням скаржником в силу особистого розуміння ним окремих норм права. Мотиви скаржника не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржу-ваній постанові, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, вимогу апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованою та не знаходить законних підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок націо-нального суду переконатися, що провадження у справі у цілому, зокрема, спо-сіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Ро-сії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загаль-ними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування в оскаржуваній постанові, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, належно умотивованої та справедливої постанови судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністратив-ної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Вінницького апеляційного суду Т. О. Денишенко