Постанова

Іменем України

15.03.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В .Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, тимчасово не працюючу, проживаючу за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

01 лютого 2023 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, з підстав викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 164307 від 12.01.2023р.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 12.01.2023р. близько 20 год. 04 хв. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила насильство в сім"ї, тобто вчинила дії фізичного та психологічного характеру, а саме застосувала насильство до свого брата ОСОБА_2 , що не завдало фізичного болю та не спричинило ушкоджень, вналідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров"ю ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.713-2 КУпАП.

Правопорушниця в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки про виклик в судове засідння, однак в силу вимог ст. 268 КУпАП її неявка не є перешкодою для розгляду адміністративної справи за її відсутності.

Вивчивши представлені на розгляд адміністративні матеріали та дослідивши фактичні обставини, у їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не доводиться.

Ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До матеріалів не долучено будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчиняла будь-які дії фізичного чи психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством відносно свого брата ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь - які документи, які свдчать про факт родинних відносин гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 як сестри та брата.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення в графі свідки значаться гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_2 .

Разом з тим, до матеріалів справи не долучено письмових пояснень гр. ОСОБА_4 як свідка, як це зазначено в розглядуваному протоколі.

Суд не бере до уваги письмові пояснення як свідка гр. ОСОБА_3 як доказ в підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні, зважаючи на те, що в поясненнях відсутні будь - які відомості, які вказують на те, що ОСОБА_1 вчинила відносно гр. ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного чи психологічного характеру. Згідно письмових пояснень, " ОСОБА_1 з"явилася у нетверезому стані та почала провокувати скандал зі своїм братом".

При цьому, суд враховує і те, що в матеріалах справи відстутні будь - які докази, якими зафіксовано перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп"яніння, як на це вказує свідок.

Самі по собі наявні у матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 не дає судді підстав для висновку про наявність в її діях ознак вчинення психологічного та фізичного насильства в сім`ї.

Суд звертає увагу, що в матеріалах адміністративної справи відсутні письмові пояснення самого потерпілого гр. ОСОБА_2 , який згідно протоколу про адміністративне правопорушення значиться як свідок.

Крім того, суд приходить до висновку, що сама фабула, яка викладена в протоколі про адміністративне правопорушення виключає наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема в протоколі зазначено: "що не завдало фізичного болю та не спричинило ушкоджень, вналідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров"ю ОСОБА_2 ". Дана обставина свідчить про наявність протирічь в протоколі про адміністративне правопорушення щодо обставин самої події.

Будь-яких інших доказів (фототаблиці, відеозаписи, показання свідків) на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Таким чином відповідно до змісту протоколу про адмінправопорушення та встановлених обставин справи має місце звичайна сімейна сварка, яка за своєю суттю не охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за яке особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим. Буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви», судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Згідно з ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі "Barbera, MesseguandJabardo v. Spain" від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.9,10,11, 23-24, 30-1,38, 247, 268,. 283, 285 КУпАП,-

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення, щодо неї, закрити.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь