Справа № 346/475/23
Провадження № 3/346/559/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., розглянувши матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , стрільця-снайпера, МПБ військової частини НОМЕР_1 , громадянина України, за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ :

28.12.2022 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-10 КУпАП, в якому вказано, що 27.12.2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдату ОСОБА_1 , зарахованому до особового складу відповідно до наказу по стройовій частині, було доведено виконання ряду обов`язків, до яких останній приступив.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_1 був зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Цього ж дня, солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати законний усний наказ командира вибути в район виконання бойового завдання задля забезпечення успішного виконання поставленого завдання підрозділу, аргументуючи свої дії незадовільним станом здоров`я та необхідністю направлення останнього у лікувальний заклад задля проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності до проходження військової служби, що могло призвести до суспільно-небезпечних наслідків, створило умови та причини залишення бойових позицій та невиконання поставлених бойових завдань в районі виконання бойових завдань під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, чим міг підірвати бойову готовність та боєздатність підрозділу, погіршити морально-психологічний стан особового складу та завдати шкоди авторитету керівної ланки військової частини НОМЕР_1 , що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, за вищевикладених обставин, солдат ОСОБА_1 умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення своїх статутних обов`язків, вчинив відмову від виконання законних вимог командира в умовах воєнного стану, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-10 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами про справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких в передбаченому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 280 цього Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В якості доказів до вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення долучено:

- копію закордонного паспорту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, серії НОМЕР_4 ( в додатку «Дія»);

- службову характеристику, в якій зазначено, що солдат ОСОБА_1 до своїх обов`язків військовослужбовця відносився безвідповідально, не бажає виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником; в умовах воєнного стану не виконав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 про переміщення в район виконання завдань за призначенням;

- медичну характеристику, згідно з якою за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою з 23.10.2022 року по 27.10.2022 року МКЛ №6 м. Дніпро, діагноз акубаротравма (22.10.2022 року); з 01.11.2022 року по 11.11.2022 року - в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , діагноз: ВТ (22.10.2022 року), ЗЧМТ; з 11.11.2022 року по 25.11.2022 року ЦМКЛ м.Чернівці, діагноз: віддалені наслідки ЗЧМТ, гостра двобічна після травматична сенсоневральна приглуховатість;

-витяг з розпорядження штабу 10 огшбр від 27.12.2022 року №108-КП, згідно з яким підполковнику ОСОБА_2 наказано організувати переміщення особового складу військовим ешелоном. Станція відправки - ст. Метеївці Львівської залізниці; станція призначення - ст. Легендарна Донецької залізниці. Склад військового ешелону згідно додатку №1, в переліку якого вказаний солдат ОСОБА_1 , про що вказано у відповідному витязі. Готовність до вибуття до 08.00 год. 27.12.2022 року;

-письмові пояснення ОСОБА_3 , в яких зазначено, що останній є безпосереднім командиром особового складу мотопіхотного батальйону в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Солдат ОСОБА_1 перебуває в його безпосередньому підпорядкуванні. 27.12.2022 року близько 08:00 год. ОСОБА_3 був присутнім при тому, як у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи управління в/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 при особовому складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдату ОСОБА_1 було доведено бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №108-кп від 27.12.2022 року про переміщення особового складу в район виконання завдань за призначенням (Донецька область), з метою забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Отримавши бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 відмовився його виконувати, розуміючи, що його дії направлені на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості принципу єдиноначальності та сприяють підриву бойової готовності та боєздатності підрозділу.

-письмові пояснення ОСОБА_5 , в яких зазначено, що солдат ОСОБА_1 є його підлеглим по службі. На початку грудня 2022 року особовому складу мотопіхотного батальйону, зокрема, ОСОБА_1 було доведено про необхідність виїзду в місце дислокації мотопіхотного батальйону для виконання завдань за призначенням до кінця року. Проте, солдат ОСОБА_1 з метою уникнення відправки, маючи намір не виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, почав уявно скаржитися на стан здоров`я, вказуючи на необхідність лікування та термінового проходження військово-лікарської комісії, оскільки вважає, що він непридатний або обмежено придатний до військової служби, що на його думку виключає саме для нього можливість відправитися в сектор проведення бойових дій, хоча до цього скарг на стан здоров`я від нього не надходило.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст.172-10 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Тлумачення даної норми вказує на те, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-10 КУпАП, складає відкрита відмова виконати наказ командира (начальника) непокора, що передбачає наявність заяви (усної чи письмової) підлеглого про його небажання виконувати наказ, або інше демонстративне його невиконання, яке може супроводжуватись будь-якими репліками чи здійснюватися мовчки. Від непокори слід відрізняти випадки суперечки, коли підлеглий вступає в обговорення наказу, виявляючи своє незадоволення у зв`язку з його отриманням, але врешті-решт наказ виконує. Інше умисне невиконання наказу полягає у тому, що підлеглим наказ начебто приймається до виконання, але насправді не виконується. Невиконання наказу може полягати: а) у діях, вчиняти які наказ прямо забороняв; б) невиконанні дій, які мали бути виконані згідно з наказом; в) у виконанні таких дій з порушенням встановлених наказом строків та інших обов`язкових умов їх виконання. Правопорушення вважається закінченим, залежно від форми його вчинення, з моменту відмови виконати наказ начальника або з моменту його фактичного невиконання.

Згідно з п. 4 розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МОУ від 23.10.2021 року за №239, у протоколі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імена, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена та по батькові (за наявності), адреси свідків, понятих і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Сам по собі протокол про військове адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про те, що в ньому об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення в повній мірі не розкрито, оскільки не зазначено наказ якого конкретного командира даний солдат відмовився виконувати, в якій формі була виражена його відмова, в які строки він повинен був виконати наказ та чи врешті-решт даний наказ залишився ним невиконаним.

Долучені до протоколу письмові докази в повній мірі також не висвітлюють цих обставин, інші ознаки об`єктивної сторони, про які зазначено судом вище, в наявних в справі документах також не відображені.

Крім того, згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 аргументував свою відмову виконувати наказ погіршенням стану свого здоров`я, необхідністю лікування та проходження військово-лікарської комісії.

Зазначені обставини жодним способом не спростовані, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно перевірки стану здоров`я ОСОБА_1 після його скарг, а також необхідність проходження ним ВЛК.

Таким чином, належними доказами факт намагання ухилитися особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, від виконання наказу під надуманим, недостовірним приводом не підтверджується.

Згідно з приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Приймаючи до уваги те, що на орган, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, покладено обов`язок доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-10 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. В зв`язку з цим провадження в даній справі слід закрити.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 221, 247, 283, 284, 288-290, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-10 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя Яремин М. П.