Справа № 156/283/23
Провадження № 3/156/132/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року смт. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л.М., представника ВПС «Морозовичі» ІНФОРМАЦІЯ_1 РУ Державної прикордонної служби України Прядуна М.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Володимир-Волинський Волинської області, є громадянином України, обіймає посаду помічника начальника відділу начальника відділення логістики ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військове звання головний сержант, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків у справі відсутні

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території військового містечка ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах Поромівської територіальної громади Володимирського району Волинської області 02.03.2023 близько 13 год. 30 хв. під час планової роботи офіцером відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_2 спільно з начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 було виявлено факт можливої фіктивної перевірки служби прикордонного наряду «Прикордонний патруль».

Зокрема, внаслідок перевірки книги прикордонної служби встановлено, що 01.03.2023 в період з 10 год. 00 хв. по 11 год. 30 хв. у майстер -сержанта ОСОБА_4 та головного сержанта ОСОБА_1 була здійснена перевірка прикордонного наряду «Прикордонний патруль» на напрямку 822-го прикордонного знаку (пункт обігріву). Натомість з пояснень старшого солдата ОСОБА_5 та старшого солдата ОСОБА_6 з`ясовано, що 01.03.2023 в період з 10 год. 00 хв. по 11 год. 30 хв. прикордонний наряд не перевірявся; з книги видачі зброї вбачається, що головний сержант ОСОБА_1 у той час зброї не отримував, в робочому зошиті чергового підрозділу відчутні будь-які дані щодо здійснення перевірки.

В діянні ОСОБА_1 службові особи ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачають порушення вимог п. 9 розд. 5 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, зареєстр. у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1391/27836 (зі змінами).

В судовому засіданні представник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Прядун М.О. вказав на існування підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, просив накласти на військовослужбовця Державної прикордонної служби України адміністративне стягнення в виді штрафу.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнав, додатково пояснив, що він до складу наряду з охорони державного кордону України не приступав, наказу для цього від безпосереднього командира не отримував, в день, зазначений у протоколі, він просто відвіз інших прикордонників до місця несення служби. 01.03.2023 він перебував у ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з причини відсутності достатньої кількості водіїв здійснив доставку наряду у складі ст. солдата ОСОБА_5 та ст. солдата ОСОБА_6 до 822-го прикордонного знаку, потім повернувся до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Правдивість його тверджень можна перевірити, оглянувши записи в книзі виїзду повернення транспортних засобів за 01.03.2023. Зброю та боєприпаси ОСОБА_1 01.03.2023 не отримував, оскільки не перебував у складі наряду з охорони державного кордону України. ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього, наголошував, що він не є суб`єктом, котрий має нести відповідальність за порушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи представника ВПС «Морозовичі» Прядуна М.О., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч.2 ст. 172-18 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, в умовах особливого періоду розглядається як делікт (ч.2 ст. 172-18 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винної особи значної суми штрафу або ж навіть короткострокове позбавлення волі (арешт військовослужбовця на гауптвахті), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами прикордонної служби щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення № 288335 від 03.03.2023, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, службові особи прикордонної служби повинні довести факт порушення ОСОБА_1 (як особою, котра входить до складу наряду з охорони державного кордону України) в особливий період правил несення прикордонної служби.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 172-18 КУпАП, службовими особами прикордонної служби були надані до суду:

- протокол про адміністративне правопорушення № 288335 від 03.03.2023;

- копія службового посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 27.07.2021 на ім`я головного сержанта ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 03.03.2023, котрий зазначив, що 01.03.2023 він перебував у ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з причини відсутності достатньої кількості водіїв здійснив доставку наряду в складі ст. солдата ОСОБА_5 та ст. солдата ОСОБА_6 до 822-го прикордонного знаку, потім повернувся назад до відділу, зброю та боєприпаси в той день він не отримував, оскільки не перебував у складі наряду з охорони державного кордону України;

- письмові пояснення ст. солдата ОСОБА_5 від 05.03.2023, котрий повідомив, що 01.03.2023 після прибуття до місця несення служби (приблизно о 10 год. 30 хв.) на напрямку 822-го прикордонного знаку був перевірений майстер-сержантом ОСОБА_7 шляхом опитування, що є забороненим прикордонному наряду;

- витяг з книги штатно-посадового обліку особового складу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підтвердження перебування майстер-сержанта ОСОБА_4 та головного сержанта ОСОБА_1 в особовому складі зазначеного підрозділу ДПС України;

- копія супровідного листа від 04.03.2023 № 2/6/1629-23-вих. начальника ВПС «Морозовичі» В. Бондарчука про направлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення для розгляду до Іваничівського районного суду Волинської області.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до суду не надано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Пояснення ст. солдата ОСОБА_5 стосуються лише дій майстер-сержанта ОСОБА_4 щодо перевірки прикордонного наряду шляхом опитування і не містять жодних вказівок на протиправні діяння, котрі могли би бути вчинені ОСОБА_1 ..

Крім того, службовими особами ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не було надану до суду наказу безпосереднього командира, котрому підпорядкований по службі головний сержант ОСОБА_1 , щодо включення саме цієї особи до складу наряду з охорони державного кордону України, сформованого на 01.03.2023.

Учасниками судового провадження до закінчення судового розгляду також не було заявлено клопотань про допит в судовому засіданні як свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ..

Твердження ОСОБА_1 , згідно з якими він станом на 01.03.2023 не входив до складу наряду з охорони державного кордону України, наданими в справі доказами спростовані не були.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, за відсутності клопотань учасників справи суддя не здійснював виклику для допиту в судовому засіданні можливих свідків події ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ..

Інші додані співробітниками прикордонної служби до протоколу письмові матеріали підтверджують не вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 172-18 КУпАП, а лише належність ОСОБА_1 до особового складу прикордонної служби, перебування саме цього військовослужбовця на території військового містечка, фіксування певної події в облікових документах.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вбачається, що суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.2 ст. 172-18 КУпАП, може бути не будь-який військовослужбовець ДПС України, а лише той, котрий входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами прикордонної служби не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.М.Бахаєв