Справа № 946/781/23
Провадження № 3/946/521/23
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2023 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Залізничне Болградського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

27.01.2023 о 16:15 годині по вул. Суворова на перехрещенні з вул. Мічуріна у смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом «ВАЗ 2110» номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом відповідної категорії, порушивши підп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Притягуваний ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю визнав себе винним у правопорушенні та щиро розкаявся в його вчиненні, пояснивши, що він дійсно керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія: навчання проходив у автошколі, однак посвідчення ще не отримав. Притягуваний також зазначив, що раніше у 2022 році він вже двічі притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, не маючи права керування, але в цей раз він був змушений у черговий раз сісти за кермо на прохання його сусідки, якій терміново необхідно було купити дитяче харчування. Автомобіль, хоча і зареєстрований на ім`я іншої особи, але належить йому, оскільки він купив його. Користується та володіє ним на підставі свідоцтва про реєстрацію, яке йому передала особа, на ім`я якої автомобіль зареєстрований. Він придбав автомобіль не маючи посвідчення водія, адже сподівався найближчим часом його отримати, але досі ще не отримав.

Крім повного визнання своєї вини притягуваним ОСОБА_1 , його вина у повторному протягом року керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, також повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

На відеозаписі події зафіксовано, як автомобіль марки «ВАЗ 2110» номерний знак НОМЕР_2 рухався та за його кермом перебував саме притягуваний ОСОБА_1 .

Згідно ж довідці поліцейського Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 28.01.2023, за обліковими даними ІП «ГСЦ Посвідчення водія» ІТС ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії не отримував.

Відповідно до підп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак, з сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 в порушення вимог вказаного підп. «а» п. 2.1 ПДР керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Той факт, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керуванням таким транспортним засобом, підтверджується постановами поліцейських Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області серії БАБ № 668704 від 27.03.2022 та серії БАВ №321215 від 12.09.2022, якими на ОСОБА_1 двічі протягом року були накладені адміністративні стягнення у виді штрафу за вчинення ним відповідно 27.03.2022 та 12.09.2022 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керуванням ним транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дає змогу суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, його майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення вказує на те, що він вчинив грубе порушення порядку користуванням правом керування транспортного засобу, що відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП є однією з підстав для накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

До обставин, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд відносить щире розкаяння винного.

Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч. 5 ст. 126 КУпАП по основному стягненню у виді штрафу у фіксованому розмірі, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти це основне безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у фіксованому розмірі.

Крім того, санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено ще й обов`язкове додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом та ще одне альтернативне додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу чи без такого.

Але, вирішуючи питання про те, чи можливо накласти на притягуваного таке додаткове стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з такого.

Як було вище наведено, за обліковими даними ІП «ГСЦ Посвідчення водія» ІТС ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії не отримував.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Таким чином, виходячи з точного змісту вказаної норми, для того, щоб на громадянина було накладено таке стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами необхідним є не лише грубе, повторне або систематичне порушення порядку користування цим правом, але й те, щоб таке право було надане йому. На це вказує застосування законодавцем в аналізованій нормі слова «наданого», що використане в минулому часі, а також сама суть іншої обов`язкової умови накладання цього стягнення грубе, повторне або систематичне порушення порядку користування правом керування транспортним засобом. Тобто особа не може грубо, повторно або систематично порушувати порядок користування якимось правом, якщо у неї такого права взагалі немає.

Це означає те що, якщо особі право керування транспортними засобами не надавалося, то відповідно вона й не може бути його позбавлена, адже не можна позбавляти того, чого немає чи не існує. Якби законодавець мав би на увазі можливість накладати таке стягнення незалежно від наявності у особи права керування транспортним засобом, то наведена норма ч. 2 ст. 30 КУпАП була би сформульована інакше або стягнення полягало би в іншому, наприклад, у забороні особі керувати транспортними засобами.

Крім того, з положень ст. 317-1 КУпАП, яка регламентує порядок виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом, випливає, що виконання такої постанови здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія, а після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, якщо особа раніше взагалі ніколи не отримувала посвідчення водія, то і постанову про позбавлення права керування транспортним засобом шляхом вилучення посвідчення водія взагалі неможливо буде виконати.

Отже, системний аналіз точного змісту положень ст. 30 та ст. 317-1 КУпАП дає підстави для висновку, що таке стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами не може бути накладено на особу, яка таке право взагалі ніколи не отримувала, незалежно від того, що таке стягнення передбачене в санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП як обов`язкове додаткове стягнення.

Цей висновок суду також відповідає усталеній судовій практиці, що викладена у абз. 3 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», згідно якому суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа взагалі його не мала.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 у справі №708/40/18 зазначив, що згідно з правозастосовчою практикою, позбавлення права керувати транспортними засобами суд не вправі призначити як додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами. У зв`язку з цим, враховуючи те, що особа взагалі не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, Верховний Суд зазначив, що призначення судом першої інстанції засудженій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки є помилковим та виключив його з судових рішень, хоча воно також було передбачено санкцією як обов`язкове покарання.

Незважаючи на те, що вказана постанова була ухвалена Верховним Судом у кримінальному провадженні, але по своїй суті щодо можливості застосування до особи такого примусового заходу примусу (впливу) як позбавлення права керування транспортними засобами у тому випадку, коли особа взагалі не отримувала таке право, стосується тотожних правовідносин.

Разом з цим суд не вбачає перепон для застосування в даному випадку іншого додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, адже за змістом ст. 28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

На відмінну від положень ст. 29 КУпАП, яка регламентує таке стягнення к конфіскацію предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, і передбачає можливість застосування цього стягнення лише щодо предмета, який є у приватній власності порушника, то наведена ст. 28 КУпАП таких положень щодо можливості застосування стягнення у виді оплатного вилучення лише предмета, який є у власності порушника, не містить.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Тому, якщо власник автомобіля довірив іншій особі володіння та користування ним, то це означає, що він погодився нести певну відповідальність у правовому полі у зв`язку з таким володінням та користування автомобілем цією іншою особою. До того, виходячи з наведеного змісту ст. 28 КУпАП оплатне вилучення транспортного засобу полягає не тільки в його примусовому вилученні, а й у наступній реалізації з обов`язковою передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням лише витрат по реалізації вилученого транспортного засобу. Тому при застосування такого стягнення власник не позбавляється майна в цілому, а воно лише трансформується в іншому форму в грошову.

Більше того, притягуваний ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що автомобіль «ВАЗ 2110» номерний знак НОМЕР_2 фактично належить йому, оскільки він купив його, але не зареєстрував на своє ім`я.

Таким чином, враховуючи те, що притягуваний ОСОБА_1 втретє протягом року вчиняє тотожне правопорушення, незважаючи на те, що раніше вже двічі був підданим адміністративним стягненням у виді штрафу, та повторно вчиняє таке ж правопорушення з використанням одного й того ж транспортного засобу, а саме «ВАЗ 2110» номерний знак НОМЕР_2 , то це свідчить про те, що раніше застосовані заходи впливу не досягли своєї мети виховання притягуваного в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, у зв`язку з чим суд вважає необхідним застосувати й таке додаткове стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу «ВАЗ 2110» номерний знак НОМЕР_2 . У цьому випадку суд вважає, що таке додаткове стягнення повністю буде пропорційним та не буде надмірним тягарем як для притягуваного, так і для інших осіб.

У силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023, що складає 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 28, 30, 283 285 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з оплатним вилученням транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 2110» державний номер НОМЕР_2 , без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І. Яковенко