Справа № 134/1005/22
Провадження № 33/801/114/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Александрова Д. О., розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, уродженця та меш-канця АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21 липня 2022 року серії ААБ № 321990, складеного о 13.50 годині у с. Джугастра Крижопільського району Вінниць-кої області по вул. Шевченка, у цей день 21 липня 2022 року о 13.00 годині у с. Джугастра по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-2112», державний номер-ний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів. Від огляду на приладі «Драгер» водій відмовився у присутності свідків, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорож-нього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листопа-да 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів грома-дян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування усіма видами транс-портних засобів на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 496,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Одночасно із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подане клопотання про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження, де зазначено, що у період з 20 по 30 листопада 2022 року він перебував на роботі у м. Києві, тому фізично особисто отримати пошту не міг. Поштове відправлення із суду отримала його матір, проте вона його не відкривала та про його наявність сина не повідомляла, чекаючи на повернення скаржника. ОСОБА_1 зазначає, що про розгляд справи він не був обізнаний, жодної повістки шляхом SMS-повідомлення не отримував, адже такі направлені не на його мобільний номер, тому скарга подана з пропуском встановленого законом строку. В апеля-ційній скарзі скаржник також просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Об-ґрунтовуючи доводи власної апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП за ініціативи поліцейських щодо нього не складався, відповідно ОСОБА_2 не є потерпілою внаслідок шляхово-транс-портної пригоди. Вона як свідок у своїх поясненнях не вказує про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тому її письмові пояснення не можуть бути узяті до уваги. Письмові пояснення безпосередньо ОСОБА_1 також здебільшого стосуються ДТП, що мала місце того дня, а також щодо його відмови від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», тоді як від огляду у медичному закладі він не відмовлявся і така його відмова не зафіксована. Акт огляду на стан сп`яніння доводить лише відмову від огляду за допомогою приладу «Драгер». Направлення на огляд до медичного закладу ніким не підписане, даний документ у його присутності не складався, у медичний заклад він не доставлявся. Крім того, з наявного у матеріалах справи відеозапису також убачається, що від огляду у медичному закладі він не відмовлявся. Тобто, скаржник вважає, що поліцейськими порушений порядок проведення огляду його на стан сп`яніння, а він безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністратив-не правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її винесення. У разі про-пуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, правомочним розглядати скаргу.

Заслухавши пояснення по апеляційній скарзі у судовому засіданні 08 лютого 2023 року особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Александрова Д. О., продовживши розгляд справи 13 лютого 2023 року, ретельно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши її у ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги, неодноразово переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, де зафіксована подія за участі ОСОБА_1 , доданий до матеріалів справи, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання скаржника про поновлення проце-суального строку на апеляційне оскарження постанови судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року підлягає задоволенню, натомість апеля-ційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопо-рушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопору-шення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпі-лих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебуван-ня під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України11 лис-топада 2015 року за № 1413/ 27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене трем-тіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не від-повідає обстановці. Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до засто-сування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоровя ( пункт шостий розділу І Інструкції ).

Із матеріалів цієї справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 21 липня 2022 року серії ААБ № 321990, складеного о 13.50 годині у с. Джугастра Туль-чинського району Вінницької області, по вул. Шевченка, вдень 21 липня 2022 року о 13.00 годині у с. Джугастра по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ-2112», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: присутні запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів. Від огляду на приладі «Драгер» водій відмовився у присутності свідків, допустивши таким чи-ном порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адміністра-тивне правопорушення доданий акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення до медичного закладу водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення чи спростування стану його сп`яніння. У направленні зазначається, що від проходження огляду у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, ОСОБА_1 від-мовився. У матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин до-рожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 липня 2022 року, а також де вказано, що від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» він відмовився, оскільки у переддень вживав спиртні напої. Крім того, до справи додані письмові пояснення ОСОБА_2 як учас-ниці ДТП, що сталася 21 липня 2022 року за участі водія ОСОБА_1 , де вона також за-значає обставини цієї події, пропозицію правоохоронців обом водіям ( їй та ОСОБА_1 ) - учасникам пригоди, пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що вона погодилася, а ОСОБА_1 - відмовився, маючи ознаки алкогольного сп`яніння.

Також, як зазначалося вище, до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 липня 2022 року доданий відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксована подія 21 липня 2022 року від моменту прибуття екіпажу поліцейських за викликом на службу «102» до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Слід зазначити, що з даного відеозапису чітко, безспірно убачається пропозиція поліцейсь-кого ОСОБА_1 пройти огляд спершу за допомогою приладу «Драгер», на що останній відмовився, а вже тоді одразу поліцейським запропоновано проїхати до медичного закладу, однак, ОСОБА_1 також відмовився від пропозиції правоохоронця.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інс-танції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджу-ються між собою та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до вста-новленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних, об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові суду першої інстанції від 09 листопада 2022 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, дослідженими в установленому поряд-ку, справедливими.

Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки повністю спростову-ються долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого достеменно убачається відмова ОСОБА_1 як водія у категоричній формі від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння за наслідком послідовних пропозицій поліцейського щодо прохо-дження такого огляду як на місці події за допомогою газоаналізатора, так і у закладі охорони здоров`я. Відповідно є неспроможними твердження скаржника про порушення стосовно нього порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо направлення водія для проходження огляду до закладу охорони здоров`я та непідписання його особисто ОСОБА_1 , то слід зазначити, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена у додатку 1 до Інструкції та не передбачає обов`язкової необхід-ності підписання цього документа особою, яка направляється для проходження огляду на стан сп`яніння, чи іншою особою ( особами ).

Той мотив скаржника, що він не керував транспортним засобом, тобто, не виконував функцію водія під час руху автомобіля, апеляційний визнає надуманим за тієї неспростованої обставини, що за участі ОСОБА_1 21 липня 2022 року на вул. Шевченка у с. Джугастра Крижопільського району ( раніше Тульчинського району ) Вінницької області сталася ДТП, у зв`язку із чим потерпіла в ДТП ОСОБА_2 визвала поліцейський патруль на місце пригоди через службу «102». ДТП не могла відбутися без керування транспортним засобом ОСОБА_1 як особою - учасником ДТП. Відеозапис з нагрудної камери поліцейського, наявний у матеріалах справи, будь-які сумніви, у тому числі й щодо посилання ОСОБА_1 на його невинуватість у зв`язку із нескладанням адміністративного протоколу щодо нього по статті 124 КУпАП, спростовує як необгрунтовані, свідчить про намагання ОСОБА_1 уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 аргументи у цілому не свідчать про пору-шення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуаль-ного права. Мотиви особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністратив-ного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю дове-дена матеріалами справи. З урахуванням наведеного, вимогу апеляційної скарги про необ-хідність скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованою, безпідставною та не знаходить законних доводів для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду переконати-ся, що провадження у цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і у справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Євро-пейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З урахуванням викладеного апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, законної та справедливої постанови судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оска-рження постанови судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листо-пада 2022 року в адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відпові-дальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню вона не підлягає.

Суддя

Вінницького апеляційного суду Т. О. Денишенко