Справа № 462/6493/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2023 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, проживаючої на АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №152025 від 09.11.2022 року, ОСОБА_1 09.11.2022 року о 14.30 год. на АДРЕСА_1 вчинила повторно протягом року домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 , а саме психологічний тиск щодо них, який виражався у нецензурній лексиці та крику, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В суд ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової рекомендованої кореспонденції за вказаним у протоколі місцем її проживання. За таких обставин, вважаю, що оскільки ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що відносно неї складено протокол, який направлений до суду, та будучи обізнаною про час розгляду справи, в суд не з`явилася, то можливо розглядати справу за її відсутності, оскільки матеріалів справи достатньо для належного розгляду і прийняття рішення у такій.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Склад адміністративного правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як адміністративне правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Розташування зазначеної статті у Главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» свідчить, що об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку і громадської безпеки.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.1 цього Закону домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 3 Закону№ 2229-VIII визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.14 ч.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, ст.173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають у сім`ї чи щодо сімейних відносин, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

При цьому, домашнє насильство характеризується такими ознаками і відмежовується від побутових суперечок чи сімейних конфліктів за такими критеріями: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №152025 від 09.11.2022 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, їй у вину ставиться вчинення домашнього насильства за тих обставин, що вона 09.11.2022 року о 14.30 год. на АДРЕСА_1 вчинила повторно протягом року домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 , а саме психологічний тиск щодо них, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні заяви потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо неправомірних дій відносно них з боку ОСОБА_1 , відсутні їх письмові пояснення з описом обставин вчиненого відносно них правопорушення.

Згідно рапорту інспектора патрульної поліції Садиги Ю.А. потерпілі відмовились від написання заяв та давання письмових пояснень щодо події.

При цьому, зі змісту доданих до протоколу письмових поясненнях ОСОБА_1 вбачається, що вона заперечує свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АА №152025 від 09.11.2022 рокувідносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, хоча і є доказом в розумінні ст.251 КУпАП, проте містить лише відомості, які патрульний поліцейський не сприймав особисто і які підлягають доказуванню іншими об`єктивними даними.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні не здобуто сукупності належних та допустимих доказів в розумінні ст.251 КУпАП, що ОСОБА_1 09.11.2022 року о 14.30 год. на АДРЕСА_1 вчинила повторно протягом року психологічне домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 .

За таких обставин суддя прийняв рішення у справі на підставі наявних доказів, оскільки не вправі взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин, враховуючи даний конституційний принцип, нормативне регулювання та послідовну практику Верховного Суду, вважаю, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення не виключають сумнівів у наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і не можуть бути визнані достовірними, оскільки не ґрунтуються на об`єктивних доказах.

Тому, аналіз матеріалів справи про адміністративне правопорушення дає підстави для висновку про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, вважаю, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний