Дата документу 02.01.2023Справа № 554/13/23
Провадження № 3/554/33/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 січня 2023 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП та інші відомості щодо особи ініціатором складення протоколу не надано

в с т а н о в и в :

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 431616 від 13 грудня 2022 року (далі - Протокол) 13 грудня 2022 року, близько 14 год 45 хв, ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно брата дружини ОСОБА_2 , зокрема виражався нецензурною лайкою, завдав удар в ділянку обличчя та душив, чим могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю останнього.

Ставлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності до вчинення інкримінованого йому правопорушення

В судове засідання порушник не викликався, оскільки процедуру притягнення його до відповідальності ініціатором складення протоколу вчинено з порушенням встановлених законом вимог.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення

Ініціатором складення протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якої передбачена відповідальність, зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Мотиви суду та оцінка наданих сторонами доказів

Дослідивши Протокол і матеріали додані до нього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941 (далі - Інструкція).

Так, відповідно до п. п. 6 і 7 розділу ІІІ Інструкції, усі реквізити Протоколу заповнюються розбірливим почерком державною мовою. Не допускаються закреслювання або виправлення відомостей, що заносяться до Протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як Протокол підписаний особою, відносно якої він складений.

Ці вимоги закону ініціатором складення протоколу були грубо порушені.

Зокрема, Протокол заповнений вкрай нерозбірливим почерком, який практично не піддається прочитуванню, що позбавляє суд можливості зрозуміти його зміст та перешкоджає розгляду цієї справи по суті, оформлений неохайно та без додержання вимог, які зазначені в ст. 256 КУпАП, що позбавляє суд можливості брати його до уваги як доказ по справі.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII), домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх, тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Тобто, домашнє насильство характеризується такими ознаками, як умисність (з наміром досягнення бажаного результату), спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, а також значна перевага сил (фізичних чи психологічних) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства обов`язковим є одночасне існування вищевказаних ознак, а у разі відсутності хоча б однієї із таких ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходить з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені порушником та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу потерпілої та неадекватна поведінка по відношенню до неї автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, тобто завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В Протоколі суть адміністративного правопорушення зазначена лише в загальних рисах, без конкретизації конкретних обставин, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що позбавляє суд можливості оцінювати такі дії з точки зору їх протиправності. Зокрема, Протокол та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, до яких саме наслідків призвели дії порушника та яка саме шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого була спричинена.

Крім того, обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП України є те, що особою, потерпілою від насильства в сім`ї, може бути лише член сім`ї, а протиправне діяння має бути таким, що призвело або могло призвести до порушень прав саме члена сім`ї порушника.

Згідно ч. ч. 2 і 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Виходячи з викладеного, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 173-2 КУпАП є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство відносно члена своєї сім`ї.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 3 Закону № 2229-VIII суб`єктний склад учасників цієї справи про адміністративне правопорушення виключає існування між ними сімейних відносин і вони не є членами сім`ї, так як дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству не поширюється на «дружину та брата її чоловіка», за умови відсутності між ними факту спільного проживання.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а. с. 5) ОСОБА_2 заявила, що 13 грудня 2022 року, близько 14 год 45 хв, за місцем її мешкання відбулася сварка з братом чоловіка - ОСОБА_1 , в ході якої останній почав погрожувати фізичною розправою, кинути з вікна та вдарив по обличчю.

Рапорт працівника поліції на ім`я начальника Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (а. с. 3 - 4) не приймається до уваги суду в якості належного та допустимого доказу у справі, так як він не містить реквізитів, які б давали можливість суду оцінювати його з точки зору належності та допустимості як доказу у справі. Зокрема, він не містить резолюції посадової особи, до відому якої доводилась інформація, що значиться в ньому, та не містить інформації щодо того, яким чином необхідно розпорядитись вказаним документом, а тому не уповноважує ініціатора його складення розцінювати його як доказ у справі та приєднувати в такій якості до матеріалів справи.

Судом були дослідженні пояснення ОСОБА_2 (а. с. 6), яка зазначила, що 13 грудня 2022 року вона перебувала вдома із своїм сином та ОСОБА_1 , який зайшов до її кімнати та в ході сварки, яка раптово виникла, почав проявляти до неї агресію, зокрема наніс удар в ділянку обличчя, схватив за шию та почав душити, а також погрожував, що кине її з дев`ятого поверху. При цьому, вказане супроводжувалося висловлюваннями нецензурною лайкою на її адресу.

ОСОБА_3 в своїх поясненнях, які були досліджені в суді (а. с. 7), зазначив, що спільно проживає зі своєю родиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 та братом ОСОБА_1 . На протязі всього часу останній офіційно ніде не працює, за житло не сплачує та постійно вживає алкогольні напої, його поведінка є негативною.

Таким чином, Протокол та додані до нього матеріали не містять доказів того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні сімейні стосунки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про їх відсутність. Самі лише письмові пояснення свідків, посилання на які в Протоколі до того ж відсутні, на думку суду, не можуть свідчити про факт проживання вказаних осіб однією сім`єю, без доведення існування одночасно кількох обставин, зокрема факту проживання разом та ведення спільного господарства і бюджету. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що у названих осіб відсутня сім`я та спільне в ній проживання, в межах якого могло б бути вчинено домашнє насильство, а відтак, порушник ОСОБА_1 не є належним суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Крім того, будь-яких доказів, які б безперечно свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння до Протоколу не додано, а сам Протокол складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, що є неприпустимим, а тому не може прийматись до уваги суду як належний та допустимий доказ по справі.

На підставі наведеного, суд констатує про те, що за обставин, викладених в Протоколі, в діяннях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За нормами національного та міжнародного законодавства суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою внутрішнього переконання чи системою поза межами розумного сумніву, який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

В контексті наведеного варто зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку притягнення особи до відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 283 та 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Анатолій САВЧЕНКО