Справа № 720/2682/22
Провадження № 3/720/7/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у зв`язку із тим, що 07 грудня 2022 року близько 22 години 52 хвилин по вул. Центральна, 7 в м. Новоселиця Чернівецької області керував транспортним засобом марки «Garelli», без державного номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння і на вимогу працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що на місці зупинки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки тричі висловив свою згоду на тестування. Однак, всупереч вказаного працівник поліції з незрозумілих для нього причин схилив його до відмови від проходження тестування на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись на те, що прилад Драгер може показати хибні показники. Зважаючи, що він погодився на проходження огляду на стан сп`яніння, просив суд провадження відносно нього закрити.

Захисник Винту Є.Ю. висловив думку щодо закриття провадження у справі, оскільки працівниками поліції були порушені вимоги ст. 266 КУпАП, а тому в силу ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ч.1 КУпАП відповідальність особи настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і перебування її в стані алкогольного сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 098800 від 07 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку із тим, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і на вимогу працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

До протоколу, в якості доказів додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичної установи, відео фіксацію з реєстратора службового автомобіля працівників поліції та відео-фіксацію оформлення адміністративних матеріалів.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими доказами виходячи з наступного.

За змістом ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Згідно з п.п. 4, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Аналогічне передбачено п.п. 7, 9 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічне вбачається з п. 6 розділу 10 наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

З переглянутого в суді відеозапису з бодікамер працівників поліції вбачається, що після пропозиції на адресу ОСОБА_1 щодо тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній тричі погодився пройти огляд як за допомогою приладу Драгер, так і в медичному закладі, після чого працівник поліції почав схиляти його до відмови від огляду на стан сп`яніння та відео переривається на 22 хвилини запису о 23:03:58 години.

Сам ОСОБА_1 наголошує на тому, що в той час, коли після його згоди на проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, працівник поліції перестав вести відео-фіксацію та почав близько 20 хвилин схиляти його до відмови від проходження тестувань аргументувавши свою поведінку тим, що наявний у них алкотестер може дати хибний результат та краще відмовитися, або ж проїхати у лікарню в м. Чернівці. Усвідомлюючи вказане, у нього виникли сумніви щодо законності таких вимог, що в свою чергу потягло його відмову від тестування на стан сп`яніння.

Після відновлення відео фіксації о 23:25 години ОСОБА_1 вже відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Тим самим, відео-фіксація є фрагментальною та такою, що не підтверджує всіх обставин справи, у зв`язку із чим впливає на сприйняття цілісності фіксування правопорушення та не спростовує пояснення ОСОБА_1 про те, що останній погодився на огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, а тому даний відеозапис сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та направлення в медичний заклад, в яких наявний запис про відмову ОСОБА_1 від підпису, складено без участі свідків, які за відсутності належної відеофіксації правопорушення, могли б підтвердити факт адміністративного правопорушення та складання вказаних процесуальних документів, а тому на думку суду також не можуть бути доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, оскільки викладені в них обставини не підтверджені іншими доказами.

За вказаних обставин, посилання працівника поліції у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставним, оскільки не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, положення ст. 266 КУпАП та вищевказаних підзаконних нормативних актів, які регламентують порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, сформовані матеріали про адміністративне правопорушення викликають сумнів у справжності обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та не свідчать про належну відмову водія ОСОБА_1 від медичного огляду на стан сп`яніння, що є безумовною підставою для визнання процедури огляду на стан сп`яніння недійсним, як прямо передбачено ч. 5 ст. 266 КУпАП.

За вказаних обставин, суд не може взяти даний протокол, акт, направлення та епізодичний відеозапис з місця зупинки автомобіля за основу доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Оскільки наявність чи відсутність стану сп`яніння у водія встановлюється лише на підставі огляду, проведеного у відповідності до вимог закону, а відмова ОСОБА_1 від такого огляду визнана недійсною, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

В матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не має.

Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справу на засадах безсторонності та неупередженості, приходить до висновку щодо відсутності підстав витребувати від відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області додаткові докази за власною ініціативою. Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, додаткові докази до справи не долучила.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

В рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року Європейський суд з прав людини вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не знайшло свого підтвердження, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч.1, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.