Справа № 307/3573/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

02.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Кустрьо М. М., розглянувши апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та адвокат Кустрьо М. М.,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Відповідно до постанови, 09.09.2022, о 16 год 00 хв, по вулиці Незалежності, в м. Тячів, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Skoda Octavia», н/з НОМЕР_1 , та в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та адвокат Кустьо М. М. вказують на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просять її скасувати. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 не визнає. Зазначає, що працівники поліції йому повідомили, що доставлять його у військкомат, а автомобіль буде поміщений на штрафмайданчик, відтак його передадуть Збройним Силам України, однак якщо водій визнає те, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і відмовляється пройти освідування, його відпустять. Враховуючи незадовільний стан здоров`я водія і те, що автомобіль належить іншій особі, а не йому, ОСОБА_1 на пропозицію поліцейських погодився. Апелянти вказують і на те, що в оскаржуваній постанові лише у вступній частині зазначено про участь у розгляді справи захисника, однак позицію сторони захисту у судовому рішенні не відображено. Звертають увагу і на те, що ОСОБА_1 був зупинений не працівниками поліції, а співробітниками державної прикордонної служби, пояснення давав у незвичній обстановці, у присутності військових, був переляканий від того, що транспортний засіб можуть вилучити, а його інваліда 3 групи доставити до територіального центру комплектування для проходження медичної комісії і відправки до Збройних Сил України, тому погодився визнати факт вживання спиртних напоїв і відмову пройти освідування. Також зазначають, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 відсторонено від подальшого керування транспортним засобом і автомобіль було передано іншій особі, або його вилучено працівниками поліції, що підтверджує достовірність пояснень ОСОБА_1 та порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП. Просять постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кустрьо М. М., надані в судовому засіданні 31.01.2023, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно - правових актів.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

У судовому засіданні, 31.01.2023 ОСОБА_1 та адвокат Кустрьо М. М. пояснили, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшов до розгляду справи, не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та про доведеність вини водія. Зазначили, що ОСОБА_1 не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що доставлять його у військкомат, а автомобіль буде поміщений на штрафмайданчик, після чого такий передадуть Збройним Силам України, однак якщо водій визнає те, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і відмовляється пройти освідування, його відпустять додому. Тому, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, а також тим, що автомобіль належить іншій особі, а не ОСОБА_1 , останній погодився на пропозицію поліцейських. Звернули увагу на те, що ОСОБА_1 був зупинений не працівниками поліції, а працівниками державної прикордонної служби, пояснення давав у незвичній обстановці, у присутності військових, був переляканий від того, що транспортний засіб можуть вилучити, а його доставити до територіального центру комплектування для проходження медичної комісії, у зв`язку з чим погодився визнати факт вживання спиртних напоїв і відмову пройти освідування. Разом із тим, вказали на те, що суд визнав ОСОБА_1 винуватим за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак у протоколі зазначено про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, і при цьому, у матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 відсторонено від подальшого керування транспортним засобом і автомобіль було передано іншій особі, або його вилучено працівниками поліції, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги та пояснень сторони захисту апеляційний суд бере до уваги такі обставини.

Як убачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова) і від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Проте, з оскаржуваної постанови убачається, що судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і в порушення вимог п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вищевказане свідчить про те, що суд визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, які не узгоджуються з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, залишивши поза увагою те, що відповідно до чинного законодавства про адміністративні правопорушення суд розглядає справу в межах складеного щодо особи протоколу та приймає вмотивовану постанову тільки в межах, обставин викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, та обсягу доказів, наявних у матеріалах справи.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що, посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не дав їм відповідного аналізу, не зазначив, які відомості містяться у цих доказах, що підтверджують вину ОСОБА_1 .

При цьому, з рапорту поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 09.09.2022 не убачається, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені поліцейським у ОСОБА_1 , що послугувало підставою для пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

До апеляційного суду з метою перевірки обґрунтованості доводів апеляційної скарги та вказаних вище пояснень сторони захисту викликався поліцейський СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Вурста М. М. , однак такий не з`явився без поважних причин, у зв`язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати в них будь-які факти та обставини, які б могли мати значення для справи чи спростовували б пояснення сторони захисту.

Тому, не спростованими залишаються і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 визнав факт вживання спиртних напоїв та відмову пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з введенням його працівниками поліції в оману, у зв`язку з чим заслуговують на увагу. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що у протоколі про адміністративне правопорушення міститься запис ОСОБА_1 про те, що з викладеними у протоколі відомостями він незгідний.

Погоджуючись із доводами сторони захисту, апеляційний суд бере до уваги те, що у рапорті поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Вурсти М. М. не відображено точного часу та місця зупинки транспортного засобу марки «Шкода Октавіа», д. н. з. НОМЕР_1 , а також ознак алкогольного сп`яніння, нібито виявлених у ОСОБА_1 .

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Тому, доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та адвокат Кустрьо М. М., задовольнити.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН