ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3439/22 Головуючий 1 інстанції - Новіченко Н.В.
Провадження № 33/818/269/23 Головуючий апеляційної інстанції - Курило О.М.
Категорія: ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленко В.В., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який взяв захист своїх інтересів на себе, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 11 2022 року о 16 год. 45 хв. у м. Харкові, пр. Тракторобудівників, буд. 128В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, підвищення жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився на місці зупинки транспортного засобу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вважає, що постанова не обґрунтована, підлягає оскарженню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Правопорушник зазначає, що в матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази вини вчинення адміністративного правопорушення, а ті докази, які взяв до уваги суд першої інстанції оформлені з порушенням вимог закону, що призвело до хибного висновку про доведеність наявності в діях порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху України та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, посилається на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В суді апеляційної інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав повністю подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суд вислухавши думку учасника процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах поданої апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 225586 від 26 11 2022 року (а.с.2), направлення на огляд наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 відповідно до якого зазначена відмова (а.с.5), рапортом поліцейського УПП в Харківській області ДПП (а.с.6), відеозаписом з нагрудної камери працівників патрульної поліції (а.с.4).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, підвищення жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, з цього документу вбачається, що останній був ознайомлений із його змістом особисто без зауважень.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує відомості щодо керування ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та стверджує що такі відомості не відповідають дійсності і не підтверджуються відповідними доказами.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що у час, який зазначено у протоколі він не керував транспортним засобом, а здійснював покупки у супермаркеті «Класс», що підтверджується відповідним чеком. Однак, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду дана позиція правопорушника не знайшла свого підтвердження та спростовується наступним.

Відеозаписом зафіксовано, що протягом тривалого часу працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте він своєї згоди не надав, всіляко ухилявся від прямої відповіді, не проявляв прямої дії на виконання законної вимоги працівників поліції, тобто вчиняв пасивні дії, які виражали його намір такий огляд не проходити.

Вказана поведінка ОСОБА_1 свідчить про відсутність його наміру проходити огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, тому працівники поліції правомірно розцінили такі дії як відмову від проходження огляду.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, підвищення жвавість.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував декілька разів ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

З відомостей відеозапису з бодікамер працівника поліції, долученого до матеріалів справи, вбачається, що працівники поліції неодноразово повідомляли ОСОБА_1 причини його зупинки та наявні у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але останній відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

В подальшому, один з поліцейських почав складати матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , і лише після цього він повідомив що погоджується пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак поїде з іншим екіпажем та лише після того, як відвезе ліки хворій людині.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини також не свідчать про реальний намір ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки якщо б у нього дійсно була термінова необхідність відвезти ліки хворій людині, то він не витрачав би 1 годину 16 хвилин (зафіксований на відеозаписі час) на суперечки з поліцейськими замість того, щоб виконати законну вимогу працівників поліції та пройти медичний огляд у встановленому порядку.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП вбачається, що огляд осіб на стан наркотичного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я, що узгоджується із вимогами п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Також, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 12 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки в такий спосіб вбачається спроба ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до матеріалів справи долучено компакт диск на якому міститься фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, які між собою переривалися, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу, порушили принцип безпреривності її застосування, то суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, який був припаркований на парковці супермаркету, не відповідає дійсності та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та спроба уникнення відповідальності, яка передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених правопорушником в апеляційній скарзі, допущено не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 06 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання правопорушника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись, ст. ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило