Справа № 721/1011/22
Провадження 3/721/91/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Суддя Путильського районного суду Чернівецької області Проскурняк С.П., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 (смт.Путила) Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Берегомет Вижницького району Чернівецької області, мешканку АДРЕСА_1 , працюючу директором Шепітського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-4 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2022 року ОСОБА_1 , будучи директором Шепітського ЗЗСО, у вказаному закладі вчинила булінг(цькування) психологічного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , 2006 р.н., а саме: словесно ображала його в присутності учнів та вигнала з приміщення навчального закладу, тим самим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП.

ОСОБА_1 та її захисник Гуцул А.І. в судове засідання не з`явилися, від захисника надійшло до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, просив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява в якій просила розглядати справу без її участі, також вказала, що ОСОБА_1 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 22 КУпАП.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, при цьому виходжу з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р.(редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (надалі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно з частинам 3, 4 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Статтею 2 Конвенції імперативно встановлено, що держави учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Частинами 1,2 статті 3, статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи органами, першочергова увага приділяється законодавчими якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, яке стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Диспозиція ч.1 ст. 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Виходячи з диспозиції ч.1 ст. 173-4 КУпАП булінг може вчинятися стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою (малолітньою чи неповнолітньою) особою стосовно інших учасників освітнього процесу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 25 листопада 2022 року, будучи директором Шепітського ЗЗСО, у вказаному закладі вчинила булінг(цькування) психологічного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , 2006 р.н., а саме: словесно ображала його в присутності учнів та вигнала з приміщення навчального закладу.

Оцінивши докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 181075 від 12.12.2022 року, особисті поясненнями ОСОБА_1 , протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.11.2022 року; пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 та пояснення учнів, які були присутні під час інциденту; суд вважає, що вони зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, в зв`язку з чим за скоєне вона повинна нести відповідальність.

При притягненні до відповідальності та визначення виду стягнення, відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини та майновий стан правопорушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно із ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, враховуючи характер та небезпечність вчиненого адміністративного правопорушення, обставини його вчинення, особу правопорушника, ступінь її вини, майновий та сімейний стан, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а також, те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить висновку про можливість визнання вчиненого діяння малозначимим та звільнення порушника від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 173-4 ч.1, 283, 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-4 ч.1 КУпАП.

На підставі ст.22 КпАП України звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Путильський районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: С.П. Проскурняк