Справа № 287/36/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Кононихіна Н.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , непрацюючого, проживає у АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №084238 від 19.11.2022, 19.11.2022 о 22 год. 45 хв. в Житомирській області, Олевський район, на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин, 212 км, поблизу с.Радовель, водій ОСОБА_1 керував т.з. Transporter AM0283HC з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Dragerта проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представникадвокат Зарицький А.І. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Крім того до суду надійшли письмові пояснення представника Зарицького А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , згідно яких представник вважає, що при складанні зазначеного протоколу та інших адміністративних матеріалів, поліцейські допустили ряд істотних порушень закону, що призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому представник просить суд провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, які складаються з: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №084238 від 19.11.2022 та його копії; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 19.11.2022; копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6192438; рапорту поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області від 19.11.2022; розписки від 19.11.2022; довідки про отримання посвідчення водія від 20.12.2022; письмових пояснень представника ОСОБА_2 від 15.03.2023; DVD-R диску з портативного відеореєстратора поліцейського, - суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Розвиваючи наведені гарантії та з метою закріплення належної правової процедури - однієї із найважливіших правових концепцій, законодавцем та іншими уповноваженими органами державної влади регламентовано, з-поміж іншого, процедуру зупинення транспортного засобу та проведення огляду водія на стан сп`яніння, які підлягають обов`язковому дослідженню у даній категорії справ.

Відповідно до диспозиції інкримінованого правопорушення, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

При цьому, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівником поліції надано диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Разом з тим, із матеріалів справи неможливо встановити те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки відеозапис події починається з того, що транспортний засіб припаркований на узбіччі. Докази того, що поліцейські здійснили зупинення транспортного засобу відсутні. Отже, усі посилання поліцейських на непрацюючу підсвітку номерного знаку, як на підставу зупинення транспортного засобу, є надуманими. Постанова про накладення адміністративного стягнення за дане порушення Правил дорожнього руху в матеріалах справи відсутня.

Керуючись правовою доктриною «заборони використання «плодів отруйного дерева»» (fruit of the poisonous tree), сформульованою Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Ионкало проти України»; «Яременко проти України», суд вважає, що всі наступні процесуальні дії та рішення, зокрема, вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення є незаконними. Здобуті докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є недопустимими.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не може бути окремо оскаржена у судовому порядку, оскільки вона є процесуальною дією, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, а не рішенням суб`єкта владних повноважень. Тому, відповідно до положень статті 251 КУпАП така дія є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 30.04.2021 у справі №686/4562/18).

Таким чином, у даному випадку умова диспозиції частини першої статті 130 КУпАП не виконуються, оскільки відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що виключає його відповідальність за вказане правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №084238 від 19.11.2022 не може бути взятим до уваги у якості доказу вини ОСОБА_1 також і з інших причин, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП. протокол за своєю правовою природою не може бути самостійним беззаперечним доказом, оскільки обставини викладені у ньому повинні- бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, цей протокол було складено у відсутність ОСОБА_1 та його примірник, всупереч ст.254 КУпАП. не було вручено останньому.

За змістом частини другої статті 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, Міністерством внутрішніх справ України встановлено певний порядок застосування вищевказаних технічних засобів відеозапису.

Так, пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пунктом 9 розділу VIII зазначеної Інструкції передбачено, що відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування.

Також відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Разом з тим, у матеріалах справи наявний оптичний диск, який містить один відеофайл, що складається із багатьох відеозаписів, які не мають безперервного хронометражу та здійснені двома різними портативними відеореєстраторами №475803 та №475453.

Проаналізувавши відеофайл, суд приходить до наступних висновків: відеозапис події є фрагментарним та неповним; відеозаписи зазнали обробки шляхом їх злиття (монтажу) в один відеофайл, оскільки одночасний запис відео двома окремими портативними відеореєстраторами в один відеофайл технічно неможливий; на відеозаписах не зафіксовано моменту порушення ПДР України, які б зумовлювали законне зупинення транспортного засобу, моменту самого зупинення, та керування ОСОБА_1 цим транспортним засобом.

За таких обставин, відтворити у повній мірі події того дня та встановити всі обставини та обов`язкові ознаки складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення - неможливо.

При цьому, поліцейськими допущено грубе порушення порядку застосування портативних відеореєстраторів, зберігання та видачі відеозаписів, що свідчить про неналежність та недопустимість цього доказу (відеозапису) та унеможливлює його використання в якості доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому правопорушення.

За змістом статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наведені положення закону розкрито та конкретизовано у підзаконних актах.

Відповідно до пункту першого розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом третім зазначеного розділу Інструкції закріплено, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 7 цього Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно пункту 8 цього Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, всупереч наведеним положенням законодавства, в порушення пункту 6 Порядку №1103 поліцейські належним чином не поінформували ОСОБА_1 про порядок проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння та правові наслідки, зокрема, у разі, коли особа відмовилась від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловила незгоду з його результатами, вона направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Необізнаність ОСОБА_1 призвела до неправильного розуміння ним процедур, які проводились поліцейськими та могла призвести до самообмови. Пересічній особі, яка не є фахівцем у галузі права, не просто змоделювати, що вона має право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, і що внаслідок її відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння настає адміністративна відповідальність.

Суд зазначає, що пояснення та дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту нею своїх інтересів, тому вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Неприпустимим є притягнення особи до адміністративної відповідатьності у разі її обмови чи самообмови, а також за відсутності доказів її винуватості. У першу чергу це стосується, коли особа надає свої пояснення за відсутності захисника (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №487/4245/18).

Із наявного в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння від 19.11.2022 видно, що 19.11.2022 о 22:50 год. ОСОБА_1 був доставлений на огляд до закладу охорони здоров`я, що засвідчив своїм підписом працівник поліції ОСОБА_3 . Проте, відеозаписи події спростовують дану обставину. Бланк направлення не містить відомостей про результати такого огляду, а у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про дії водія щодо ухилення від такого огляду.

За таких обставин, вищевказане направлення не може братися судом до уваги, через його неналежність та недопустимість як доказу.

Оскільки процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведена з порушенням вимог статті 266 КУпАП, то будь-які її результати (у позитивному чи негативному їх значенні) є недійсними (ч.5 ст.266 КУпАП).

Зобов`язання ОСОБА_1 не керувати транспортними засобами до повного витверезіння, про що зазначено у складеній ним розписці є неналежним доказом його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки ця розписка не містить інформації, яка входить до предмету доказування.

Рапорт поліцейського є недопустимим доказом у силу того, що він є документом внутрішнього користування. Необхідність його складання полягає у тому, що працівник поліції інформує начальника відділу поліції про «правомірність» своїх дій щодо складання протоколу. Отже, такий працівник поліції є зацікавленою особою. За таких обставин цей рапорт не може бути використаний в якості доказу вини особи, зазначеної у протоколі. Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №524/5741/16-а надав аналогічну правову оцінку рапорту поліцейського в контексті засобу доказування.

Відомості про відсутність в базах даних НАІС/ШНП інформації щодо отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом повідної категорії ОСОБА_1 не входять до предмету доказування у цій справі. Відтак дана довідка є неналежним доказом.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно приписів статті 245 КУпАП, завданням провадження про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010). Такий правопорядок забезпечується, зокрема, наявністю чітко визначеної процедури - алгоритму притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно із частиною третьою статті 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинності.

Положеннями частини другої статті 6 Конвенції гарантовано кожному кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, що він вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Можливість застосувати. Конвенції до адміністративних проваджень підтверджена висновками Європейського суду з прав людини у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України», який з- поміж іншого визнав, що ці провадження є кримінальними для цілей застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі «Allenet De Ribemont проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

У справі «Надточій проти України» (§21) Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому у справі «Коробов проти України» (§65), виснувано, що при оцінці доказів Суд. як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У справі «Barbera. Messegu and Jabardo проти Іспанії» (§146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Крім того, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення міжнародних стандартів - права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, підсумовуючи вище викладене суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння при зазначених в протоколі та встановлених судом обставинах, а поліцейські допустили ряд істотних порушень закону в частині процесуальних дій, пов`язаних із проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення його результатів, і оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст.7,33-35,130,221,245,251,266,283,284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна