печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Шапутько С. В., за участю секретаря Нестеренко А. Р., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Шевченка О. Б., прокурора Шкурпела Р. В., розглянувши матеріали, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.02.2021, реалізуючи повноваження народного депутата України, передбачене ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України», всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: звернулася до Генерального прокурора України Венедіктової І. В. із депутатським зверненням від 17.02.2021 № 299/21-27, у якому порушувалося питання, що становило її приватний інтерес (протокол про адміністративне правопорушення № 33-02/284 від 21.04.2021).

ОСОБА_1 22.03.2021, реалізуючи повноваження народного депутата України, передбачене ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України», всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: звернулася до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Нєбитова А. А. із депутатським зверненням від 22.03.2021 № 299д9/7-2021/101166, у якому порушувалось питання, що становило її приватний інтерес (протокол про адміністративне правопорушення № 33-03/857 від 11.10.2021).

ОСОБА_1 19.03.2021, реалізуючи повноваження народного депутата України, передбачене ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України», всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: звернулася до ТОВ «КОСТАЛ Україна», ПрАТ «Агробудмеханізація» та ТОВ «АБМК» із депутатським зверненням від 19.03.2021 № 299/21-43, у якому порушувалось питання, що становило її приватний інтерес (протокол про адміністративне правопорушення № 33-03/858 від 11.10.2021).

ОСОБА_1 , здійснюючи повноваження народного депутата України на постійній основі, подала завідомо недостовірні відомості у декларації щорічній за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 245 851,00 грн. (протокол про адміністративне правопорушення № 42-01/78/21 від 28.12.2021).

Так, у розділі 10 «Нематеріальні активи» декларації ОСОБА_1 зазначила відомості про наявність у неї криптовалюти, право власності на яку не підтверджено під час перевірки, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не скористалася правом надати підтвердні документи, а саме про криптовалюту: Bitcoin у кількості 44 одиниць, які з 02.10.2015 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 220 958,00 грн; Ethereum у кількості 130 одиниць, які з 16.05.2016 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 3 263,00 грн; Ethereum classic у кількості 135 одиниць, які з 16.05.2016 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 2 710,00 гривень.

Отже, ОСОБА_1 у розділі 10 «Нематеріальні активи» декларації зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 226 931,00 грн.

Крім того, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначила відомостей про свій дохід у виді соціальної допомоги в розмірі 18 920,00 грн., джерелом якого є Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (), що підтверджується інформацією Державної фіскальної служби України.

Отже, ОСОБА_1 у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 18 920,00 грн.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, не визнала. ОСОБА_1 зазначила, що всі депутатські звернення від її імені скеровувались за заявами фізичних, юридичних осіб та в її діях відсутній приватний інтерес, оскільки вона не одержувала особистої вигоди у зв`язку із направленням вказаних звернень. Також зазначила, що нею декларувалася вказана криптовалюта зі слів свого чоловіка, який, у свою чергу, викрав її ключ для доступу до електронного гаманця, що унеможливило подання нею підтверджуючих документів про право власності на криптовалюту, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів. На підставі зазначеного, просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, а також у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Захисник Шевченко О. Б. в судовому засіданні вважав відсутнім в діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Водночас, просив закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення у порядку п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, та не встановлювати факти щодо наявності чи відсутності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративних правопорушень, посилаючись на імперативні положення ст. 38 КУпАП.

Прокурор вважав наявним в діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Водночас, з огляду на закінчення строків накладення адміністративного стягнення, вважав наявними підстави для закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З урахуванням позиції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо відсутності в її діях складу адміністративних правопорушень, суд вважає за необхідне надати правову оцінку вказаним доводам та вирішити питання щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Суд, заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, позицію прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» народні депутати України є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Згідно зі ст. 79 Конституції України та абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про статус народного депутата України» повноваження народного депутата починаються після складання ним присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України з моменту скріплення присяги особистим підписом під її текстом.

Текст присяги на вірність Україні ОСОБА_1 як народний депутат України дев`ятого скликання скріпила підписом 29.08.2019.

Таким чином, згідно з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , як народний депутат України, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Крім того, зазначеною статтею надано визначення терміну «приватний інтерес», яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Отже, складовими реального конфлікту інтересів є: приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий); службові/представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові); суперечність між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Судом встановлено, що 17.02.2021 ОСОБА_1 як народний депутат України, звернулась із депутатським зверненням № 299/21-27 до Генерального прокурора Венедіктової І. В., в якому просила надати їй інформацію щодо питання надання Генеральною прокуратурою дозволу на вчинення стосовно неї будь-яких слідчо-оперативних дій; чи порушувалися проти неї будь-які провадження; чи надавався дозвіл на доступ до її телефонів та електронних засобів будь-яким правоохоронним чи антикорупційним органам.

Крім того, 22.03.2021 ОСОБА_1 як народний депутат України, звернулась із депутатським зверненням № 299д9/7-2021/101166 до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Нєбитова А. А., в якому просила прийняти рішення в порядку ст. 214 КПК України у зв`язку з тим, що на земельних ділянках, які належать ОСОБА_1 , без дозволу останньої ТОВ «КОСТАЛ Україна», генпідрядник ПрАТ «Агробудмеханізація», та генеральний проектувальник ТОВ «АБМК» проклали каналізаційні труби та облаштували каналізаційні колодязі, чим порушили її право власності на вказані земельні ділянки.

19.03.2021 ОСОБА_1 як народний депутат України, звернулась із депутатським зверненням № 299/21-43 до ТОВ «КОСТАЛ Україна», ПрАТ «Агробудмеханізація», ТОВ «АБМК», в якому просила протягом трьох тижнів провести демонтаж систем каналізації та прибрати їх із земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 на праві власності. Також вказала, що у разі невиконання її законних вимог, остання залишає за собою право прибрати системи каналізації самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян з питань, пов`язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 86 Конституції України та статей 12, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» (справа про запити народних депутатів України до прокуратури) від 11.04.2000 № 4-рп/2000 зазначається, що пропозиції, вказівки, вимоги народного депутата України мають відповідати Конституції і законам України та можуть стосуватися лише питань, пов`язаних саме з депутатською діяльністю.

З огляду на викладене, депутатське звернення може стосуватися виключно питань, пов`язаних із депутатською діяльністю.

Як вбачається зі змісту вищезазначених депутатських звернень, ОСОБА_1 , реалізуючи повноваження народного депутата України, звертаючись із вказаними зверненнями мала на меті отримати інформацію, що становить її особистий інтерес, а саме щодо діяльності правоохоронних органів відносно неї та порушення її права власності. Вказані депутатські звернення не містили будь-яких обґрунтувань або інформації, що вказували на їх зв`язок з депутатською діяльністю ОСОБА_1 .

Таким чином, запитувана у депутатських зверненнях інформація була потрібна особисто ОСОБА_1 , що вказує на наявність в останньої приватного інтересу при реалізації повноважень народного депутата України, пов`язаних із направленням депутатських звернень.

Приватний інтерес народного депутата України ОСОБА_1 вступив у суперечність із її службовим повноваженням (правом) щодо депутатського звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян.

Сам факт реалізації права на депутатське звернення з метою задоволення приватного є свідченням упередженості народного депутата. Тобто усвідомлюючи, що задоволення депутатського звернення призведе до задоволення приватного інтересу, ОСОБА_1 мала утриматися від реалізації відповідного службового повноваження, що і було б демонстрацією її неупередженості.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України зобов`язаний додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, закону про регламент Верховної Ради України та інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про статус народного депутата України» неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави. Народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих цілях.

З урахуванням наведених обставин, судом встановлено, що ОСОБА_1 , реалізуючи повноваження народного депутата України, усупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і положенням частин другої і третьої ст. 8 Закону України «Про статус народного депутата України», звертаючись з депутатськими зверненнями № 299/21-27 до Генерального прокурора Венедіктової І. В., № 299д9/7-2021/101166 до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Нєбитова А. А., та № 299/21-43 до ТОВ «КОСТАЛ Україна», ПрАТ «Агробудмеханізація», ТОВ «АБМК», для задоволення приватного інтересу, реалізувала депутатське повноваження, передбачене ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України», в умовах реального конфлікту інтересів.

Твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, надані в письмових поясненнях, про те, що ОСОБА_1 зверталась із вказаними депутатськими зверненнями у зв`язку із надходженням заяв від фізичних і юридичних осіб, а відтак зазначені звернення мали зв`язок із її депутатською діяльністю, є необґрунтованими з огляду на наступне. Так, до письмових пояснень захисника долучено лист головного редактора ТОВ «ТРК «ІНТЕРРАДІО» (4 канал) до народного депутата України Скороход А. К. від 11.02.2021 щодо питань, які ОСОБА_1 виклала у своєму депутатському зверненні до Генерального прокурора № 299/21-27. Суд зауважує, що зазначений лист було направлено ОСОБА_1 у зв`язку з публічними заявами останньої з приводу тиску з боку правоохоронних органів на неї та членів її сім`ї. Таким чином, питання, зазначені в даному листі, і відповідно депутатському зверненні № 299/21-27, становили особистий інтерес народного депутата України ОСОБА_1 , та остання, маючи право на звернення до Офісу генерального прокурора як фізична особа, прагнучи задовольнити особистий інтерес у найбільш сприятливий спосіб, використала надане їй право на депутатське звернення із метою, яка не пов`язана зі здійсненням депутатської діяльності. Будь-яких заяв фізичних і юридичних осіб, у зв`язку з надходженням яких, ОСОБА_1 зверталась із депутатськими звернення до начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Нєбитова А. А., та ТОВ «КОСТАЛ Україна», ПрАТ «Агробудмеханізація», ТОВ «АБМК» особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисником не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в" і "г" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 30.03.2021 подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну декларацію за 2020 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» проводиться повна перевірка декларацій, яка полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Проведеною перевіркою встановлено, що у розділі 10 «Нематеріальні активи» декларації ОСОБА_1 зазначила відомості про наявність у неї криптовалюти, право власності на яку не підтверджено під час перевірки, а саме про криптовалюту: Bitcoin у кількості 44 одиниць, які з 02.10.2015 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 220 958,00 грн; Ethereum у кількості 130 одиниць, які з 16.05.2016 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 3 263,00 грн; Ethereum classic у кількості 135 одиниць, які з 16.05.2016 належать їй на праві власності, вартість на дату набуття права - 2 710,00 гривень. Таким чином, недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 226 931,00 грн.

Як зазначила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, усі правовстановлюючі документи на зазначену криптовалюту та ключ доступу до електронного гаманця було викрадено її колишнім чоловіком, що унеможливило подання нею підтверджуючих документів про право власності, та у зв`язку з чим остання зверталась до правоохоронних органів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у редакції, що діяла на дату придбання криптовалюти, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, тобто на суму понад 340 гривень. Таким чином, у разі придбання 44 одиниць криптовалюти Bitcoin, 130 одиниць криптовалюти Ethereum, 135 одиниць криптовалюти Ethereum classic ОСОБА_1 була зобов`язана укласти зазначений правочин (правочини) у письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Згідно з листом Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 13.08.2021 № 530/2-1-17/403 та п. 12 Науково-консультаційного повідомлення щодо питань криптовалюти (віртуальних) активів, відкритий і закритий ключі в парі зберігають кошти користувача в безпеці. Публічний крипто-ключ, як підказує назва, бачать всі користувачі блокчейну. Приватний крипто-ключ працює як пароль, який не можна нікому розкривати. Оскільки пара ключів математично прив`язана до криптовалютної адреси - публічний ключ прив`язаний тільки до одного приватного ключа, який потрібен одержувачу для розшифрування повідомлення. Це означає, що власник приватного крипто-ключа - це єдиний учасник транзакції, який може розшифровувати і зашифровувати транзакцію. Відновити приватний крипто-ключ через публічний ключ або адресу неможливо, тому, якщо власник втрачає ключ, він втрачає доступ до своєї криптовалюти та не може володіти нею.

За змістом повідомлення Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, якщо відповідати на питання, чи виключає відсутність в особи інформації про відкриту частину (публічну адресу, публічний ключ) криптовалюти можливість розпоряджатися, користуватися та володіти криптовалютою, то слід розуміти, що особа, яка володіє приватним крипто- ключем, має можливість у будь-який момент відновити публічний ключ. Тобто, умовне твердження особи про втрату публічного ключа (публічної адреси) криптовалюти не є перешкодою для її відновлення за умови, якщо ця особа є реальним, а не вдаваним власником (користувачем) приватного крипто-ключа. Відсутність у особи приватного ключа криптовалюти включає можливість володіння криптовалютою. При цьому, надання інформації про публічну адресу (публічний ключ) криптовалюти не створює загрози щодо розкриття інформації про приватний ключ криптовалюти.

З наведеного свідчить, що навіть за умови придбання віртуального активу за готівкові кошти через посередництво третьої особи (посередника), в будь-якому разі відбувається відображення трансакцій в розподіленому реєстрі на користь особи, що користується послугами посередника, зокрема створення гаманця, який містить публічну адресу криптовалюти, придбання криптовалюти тощо.

Таким чином, ОСОБА_1 , навіть за умови втрати нею усіх правовстановлюючих документів та приватного ключа доступу до електронного гаманця, мала можливість надати інформацію про публічну адресу задекларованої нею криптовалюти на підтвердження права власності.

Отже, ненадання суб`єктом декларування інформації про публічну адресу задекларованої ним криптовалюти свідчить про відсутність належних доказів, що підтверджують факт набуття у власність на певну дату та наявності станом на кінець звітного періоду у суб`єкта декларування зазначеної криптовалюти на загальну вартість 226 931,00 грн.

Таким чином, недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 226 931,00 грн.

Крім того, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначила відомостей про свій дохід у виді соціальної допомоги в розмірі 18 920,00 грн., джерелом якого є Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (), що підтверджується інформацією Державної фіскальної служби України.

Таким чином, недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 18 920,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 становив 2 270,00 гривень.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 245 851,00 грн., що становить розмір від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

За встановлених обставин, дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів та подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та вважає її вину у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень повністю доведеною.

Водночас п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як вбачається зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення № 33- 02/284 від 21.04.2021, № 33-03/857 від 11.10.2021, № 33-03/858 від 11.10.2021, днем виявлення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є щонайпізніше дата складання і підписання уповноваженою на те особою протоколів про адміністративне правопорушення, тобто 21.04.2021 та 11.10.2021 відповідно.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, було виявлено 22.10.2021, згідно довідки № 701/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 .

Таким чином, на час розгляду справи в суді сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 38, 172-6, 172-7, 247, 276-280, 283-287 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-7, ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя С. В. Шапутько