Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1584/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Кононихіна Н.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 від 03.02.2020, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 001025 від 07.09.2022 вбачається, що 07.09.2022 року о 22 год. 10 хв. в м. Олевську по вул. Олексія Береста водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проведено на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому порядку на приладі DRAGER 6810, чим порушив п.2.9А Правил дорожнього руху.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник адвокат Кравчук В.І. не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, проти складеного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП заперечують, просять закрити провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із даною заявою надано до суду письмове пояснення представника Кравчука В.І., в якому зазначено, що обставини справи виключають наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, тому провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю.

Дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновків, що при складанні зазначеного протоколу та інших адміністративних матеріалів, поліцейські допустили ряд істотних порушень закону в частині процесуальних дій, пов`язаних із проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення його результатів. Як наслідок, це призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) виходячи з наступного.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, включає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на всій території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційний прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; неуповноваженою на те особою тощо - є неналежними доказами.

У відповідності до КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюються на основі додержання принципу законності (ч.ч.1,2 ст.7);

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно до ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, одними із ознак складу правопорушення є факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення повинен довести дані факти.

Згідно із ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Визначення терміну керування транспортним засобом наведене в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, Верховним судом у постанові від 20.02.2019 у справі №404/4467/16-а зазначено, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відсутність автомобіля, та особи за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна, або перебування на місці пасажира чи поруч із автомобілем.

Проаналізувавши матеріали справи, зокрема відсутність відповідних відео файлів, суд дійшов висновку про відсутність у працівника поліції посилання на докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху під час події, зазначеної в протоколі серії ААБ №001025.

Розвиваючи наведені гарантії та з метою закріплення належної правової процедури - однієї із найважливіших правових концепцій, законодавцем та іншими уповноваженими органами державної влади регламентовано процедуру проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Так, за змістом статті 266 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться лише за наявності підстав вважати, що особа, яка керує транспортним засобом перебуває у стані сп`яніння.

Наведені положення закону розкрито та конкретизовано у підзаконних актах.

Відповідно до пункту першого розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньої руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України в 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015: №1408/27853 (далі - Інструкція №1395), водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншої сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом третім цього розділу Інструкції №1395 закріплено, що направлення водії транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляд здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у став алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препарати що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно пунктів 2-3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої і Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858, огляд на стан сп`янінні підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, ще вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння здійснюється лише за наявності у нього ознак сп`яніння. Наявність такої передумови, як «за наявності ознак» збалансовує втручання органів державної влади у здійсненні людиною права на повагу до свого приватного життя. Тому недопустимим є свавільне, безпідставне спонукання особи проходити відповідний огляд.

Проте, досліджуючи складені адміністративні матеріали неможливо встановити факт виявлення поліцейськими у ОСОБА_1 такої ознаки алкогольного сп`яніння, як порушення мови, що зазначено в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Із матеріалів справи, а саме з відеозаписів, вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє тремтіння пальців рук; забарвлення шкірного покриву обличчя не змінилось; поведінка адекватна, відповідає обстановці; координація рухів не порушена, хода стійка; вимова чітка і зрозуміла, логічне і послідовне формулювання думок.

За змістом частини другої статті 266 КУпАП, під час проведення огляду особи поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосувань таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, Міністерством внутрішніх справ України встановлено певний порядок застосування вищевказаних технічних засобів відеозапису.

Так, пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершена крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Проте, у порушення вимог вищевказаної інструкції, працівниками поліції надано до суду диск, який містить три відеофайли, що не мають безперервного хронометражу. Тобто відеозапис події є фрагментарним та неповним. Крім того, вказані відеозаписи датовані 08.09.2022, і вказані інші проміжки часу.

Більше того, на відеозаписах не зафіксовано як момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу ВАЗ 2106 від час події, яка сталася згідно протоколу серії ААБ №001025 07.09.2022 о 22:10 год. Вважаю, що це не дає змогу суду у повні мірі відтворити події того дня та встановити всі обставини та обов`язкові ознаки складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис на DVD-диску можливо змінювався або редагувався, тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим доданий до протоколу відеозапис не може бути визнаним належним та допустимим доказом по справі.

Отже, наведене вище безумовно свідчить про недопустимість відеофайлів як доказів та унеможливлює їх використання в якості доведення вини ОСОБА_1 .

З відеозаписів вбачається, що поліцейські не роз`яснили права ОСОБА_1 та порядок проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння до її проведення. Проігнорувавши цей початковий етап зазначеної процедури, поліцейські порушили право ОСОБА_1 бути обізнаним з своїми права, що в результаті вплинуло на реалізацію права на самозахист, або можливістю скористатися правовою допомогою захисника у ситуації, що склалася.

Так, пояснення та дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту нею своїх інтересів, тому вони мають буті ретельно перевірені й оцінені судом. Неприпустимим є притягнення особи де адміністративної відповідальності у разі її обмови чи самообмови, а також за відсутності доказів її винуватості. У першу чергу це стосується, коли провадження у справі здійснюється за відсутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №487/4245/18).

Крім того, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права (мається на увазі пояснення суті визначених статей, а не їх просте зачитування), передбачені ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст. 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (ст.256 КУпАП, п. 11 Розділу II Інструкції, затв. Наказом №1376).

Однак, працівники поліції в порушення вказаних вимог спочатку оголошують зміст постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та лише після цього роз`яснюють йому права, що у свою чергу є порушенням національного законодавства.

Як було вже зазначено, наявні у матеріалах справи відеофайли є недопустимими доказами. Отже для законності процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння необхідно було забезпечити присутність двох свідків.

Згідно із записами протоколу, свідки до проведення огляду не залучались.

За таких обставин можна констатувати, що процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння була порушена і не відповідає Інструкції, яка його регламентує.

При цьому, частина 5 ст. 266 КУпАП зазначає, що огляд особи на стан алкогольного спяніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак результати такого огляду суд вважає недійсними.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи містять «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів», проте вказаний акт огляду не містить даних про посадову особу, яка його складала, та її підпису, відсутня дата документу, а тому він не може засвідчувати факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння 07.09.2022 року о 22 год. 10 хв. у м.Олевську по вул.Олексія Береста, Коростенського району.

Оскільки, процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції була порушена, відтак і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, як формальне вираження кінцевого результату вищевказаної процедури огляду, також не може братися судом до уваги, через його неналежність та недопустимість як доказу.

Важливим є те, що вимога поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та складений за її результатами відповідний акт огляду, не можуть бути окремо оскаржені у судовому порядку, оскільки вони не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Вимога пройти огляд та складання акта огляду є процесуальними діями суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 30.04.2021 у справі №686/4562/18).

Наявна в матеріалах справи копія постанови серії ААБ № 001045 від 07.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не підтверджує факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали адміністративної справи містять «розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП», проте вказана розписка не містить підпису посадової особи, яка її відібрала, а тому вона не може бути доказом про роз`яснення прав та обов`язків особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Також, матеріали адміністративної справи містять «розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу «Drager Alkotest 6810», проте вказана розписка не містить даних про посадову особу, яка її відібрала, та її підпису, а тому вона не може бути доказом інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння.

Крім того, суд звертає увагу, що долучений до матеріалів справи рапорт поліцейського від 07.09.2022 року не може бути доказом вини ОСОБА_1 , оскільки працівник поліції є зацікавленою особою, а сам рапорт є документом внутрішнього користування, зміст якого полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу.

Аналогічну позицію висловив ВАС ВС по справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020.

Також, підпис ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не може свідчити про доведення факту керування останнім транспортним засобом, а може свідчити лише про складання стосовно нього протоколу та отримання документу.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення ААБ № 001025 від 07.09.2022 року не може бути визнаний єдиним належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а ст.252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту вищевказаних норм Закону можна дійти висновку, що збирання судом доказів не допускається.

Крім того, суд зазначає, що забезпечення права на захист як загальної засади провадження, полягає у наданні можливості надати усні або письмові пояснення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; повною мірою реалізовувати процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП.

З моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою особа уповноважена складати протокол має забезпечити згідно статті 270 КУпАП представлення інтересів ОСОБА_1 законним представником (батьком, усиновителем, піклувальником). А з урахуванням тяжкості санкції статті за інкриміноване діяння, забезпечити участь захисника.

Застосування судом адміністративного стягнення за вчинення проступку тотожне покаранню (засудженню) у порядку кримінального провадження. А відповідна постанова суду тотожна вироку.

Каральна мета стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією статті 130 КУпАП свідчить, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Так, попри те, що в правових системах багатьох держав низка діянь була декриміналізована, це не може мати своїм наслідком ситуацію, коли декриміналізація призведе до цілей, несумісних з Конвенцією - звуження обсягу прав притягнутих у відповідних провадженнях. З метою належного захисту прав притягнутих, процедура застосована до кримінального провадження пріоритетна до адміністративних, виходячи із класифікації правопорушення в національному законодавстві відповідної держави; характеру самого правопорушення; суворості покарання, до якого може бути притягнута особа.

Встановивши, що поліцейський спілкується з неповнолітнім, він зобов`язаний забезпечити прибуття на місце події законного представника. Не зайвим було б шляхом звернення до центру надання безоплатної правової допомоги, забезпечити присутність адвоката. Поліцейський повинен був з етапу формування доказів діяти, враховуючи особливості притягнення до відповідальності неповнолітнього.

У справі, що розглядається, докази формувались без дотримання особливого порядку, що тягне їх неналежність і недопустимість, тобто такі докази не можуть підтверджувати ні саму подію, ні вину.

При цьому навіть участь захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Лучанінова проти України", де зазначено, що "для здійснення свого права на захист, таке право, зазвичай, повинно бути забезпечено шляхом можливості отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження" (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі "Сальдуз проти Туреччини" та пункти 90 - 91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі "Яременко проти України").

Таким чином, підсумовуючи вище викладене суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння при зазначених в протоколі та встановлених судом обставинах, а оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП слід закрити за відсутністю в діях неповнолітнього ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247,ст.268,ст.283, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна