ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/51/23 Справа № 707/2642/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Тептюк Є. П. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., з участю особи притягнутої до ад-мінвідповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Різник В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу апеляційну скаргу захисника Різник В.П. на постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 6.12.2022 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

має неповну вищу освіту, не одружений,

має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2., не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за-стосовано адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних міні-мумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням пра-ва керування транспортними засобами строком 1 рік.

У задоволенні клопотання захисниці Різник В.П. про закриття провадження у справі відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 496,20 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, 4.11.2022 р. о 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 на авто-дорозі Н-16 Золотоноша-Сміла-Умань Черкаський район 41 км керував автомобілем BMW X5 р/номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах ал-коголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Різник В.П. подала апеляційну скарг, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаче-ного ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначила, що, на її думку, ос-каржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм мате-ріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки.

Так, суд дійшов хибного висновку щодо присутності свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засо-бів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лі-карських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Мініс-терства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за №1452/735 (надалі - Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи ін-шого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Мініс-трів України від 17.12.2008 р. №1103 (надалі - Порядок), передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі від-мови особи від проходження такого огляду.

Статтею 266 КУпАП, зокрема частиною другою передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості зас-тосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Отже, наведеною нормою передбачено, що лише при проведенні огляду на місці зупинки транспортного засобу застосовуються технічні засоби відеофіксації, а не при направленні водія на проходження огляду в медичному закладі та його відмові від такого проходження.

Натомість, порядок направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння ви-значається вищенаведеними Інструкцією та Порядком, що узгоджується із ч. 6 ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 1 Розділу II Інструкції за наявності ознак, передбачених п. 3 Розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адмінправопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, із вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що проходження ог-ляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від про-ведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вру-чення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст. 130 КУпАП відсутні.

В матеріалах справи письмове направлення на огляд водія ОСОБА_1 відсутнє, з відео-запису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і в матеріалах справи.

Крім того, Порядком чітко передбачено, що в разі відмови водія від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адмінправопорушення в присутності двох свідків.

Суд в оскаржуваній постанові теж посилається на норми Інструкції та Порядку, зазна-чаючи, що поліцейський складає протокол в разі відмови водія від проходження огляду в ме-дичному закладі в присутності двох свідків, однак, як вбачається із протоколу про адмін-правопорушення серії ААД №229316 від 4.11.2022 р., свідки не залучались. На відеозаписі, який наявний в матеріалах справи, теж відсутні свідки при складенні протоколу відносно ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в присутності двох свідків та про дотримання праців-никами поліції під час складання адмінматеріалів вимог законодавства.

Оскільки свідки при складанні протоколу про адмінправопорушення відсутні, відсутнє письмове направлення водія на визначення стану алкогольного сп`яніння у заклад охорони здоров`я, тому порядок направлення водія ОСОБА_1 на огляд в медичному закладі є недійсним, а докази, наявні в матеріалах справи про адмінправопорушення - неналежними та недопусти-мими.

Відеозапис з камер портативних відеореєстраторів, долучений до адміністративного матеріалу, складається з 3-х відеофайлів, при перегляді яких встановлено відсутність безпе-рервної фіксації події, що мала місце 4.11.2022 р.

Крім того, зауважує, що в протоколі про адмінправопорушення вказано, що факт відмо-ви зафіксовано на БК № 472045, а в графі «До протоколу додаються» зазначено відео з БК № 472045, 472421.

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 р.

Відповідно до п. 5 розділу II цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) пере-шкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам (п. 1 розділ VII Інструкції).

На диску, який долучений до протоколу, містяться три відеофайли, на перших двох з яких відображено діалог між працівником поліції та ОСОБА_1 , а на другому - зачитування працівником поліції протоколу ОСОБА_1 , при цьому відеофіксація спілкування між працівником поліції та ОСОБА_1 про те, що в них відсутній «Драгер», тому потрібно їхати лише в медичний заклад відсутня, роз`яснення ОСОБА_1 наслідків відмови від проходження огляду, вказані відео-файли не містять, як і не містять фіксації складання самого протоколу. Тобто, поліцейським до протоколу про адмінправопорушення не додано відеозапис з нагрудної камери у повній мірі, який має бути безперервний.

Апелянт звертає увагу суду, що відеозапис розпочинається, коли працівник поліції підходить до автомобіля, з якого виходить ОСОБА_1 , однак в руках він вже тримає належні ОСОБА_1 документи, що підтверджує той факт, що між ОСОБА_1 і працівником поліції була розмова до включення відеозапису, на якому ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на місці зупинки автомобіля, але йому було повідомлено про відсутність приладу «Драгер» та необхідність їхати в медичний заклад, однак дана розмова на відеозаписі відсутня, як і відсутній на відеозаписі сам прилад «Драгер», що в черговий раз підтверджує той факт, що приладу «Драгер» у працівників поліції не було в наявності. Крім того, на відеозаписі ОСОБА_1 пропонує пройти огляд в м. Сміла Черкаської обл., так як йому терміново потрібно було їхати додому у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я матері, яку він привіз із Херсонської обл. після деокупації населеного пункту, в якому вона проживала.

Як вбачається із відеозапису, спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції було зведено до питання останніх, чи відмовляється той від проходження огляду та його позитивної відповіді.

Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис на компакт-диску, змінювався або редагувався, а тому, на думку апелянта, існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим, доданий до протоколу відеозапис є неналежним та недопустимим доказом по справі.

Також, апелянт зазначила, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фа-булу, викладену у протоколі про адмінправопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Однак, як вбачається із оскаржуваної постанови, суд змінив фабулу, викладену у про-токолі про адмінправопорушення, зазначивши у постанові, що ОСОБА_1 від проходження ме-дичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим суд допустив порушення ст. 6 Конвенції.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримі-нального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юри-дичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають ін-тереси правосудця, тощо.

Проаналізувавши рішення ЄСПЛ, наведені норми національного права, захисниця вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії ААД №229316 від 4.11.2022 р., не підтверджуються належними та допустимими доказами, а направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду в закладі охорони здоров`я проведене з порушенням вимог чинного законодавства, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його винуватості у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, порушення з боку ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України не відбулось, оскільки встановлено, що поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. До справи не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, перед-баченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наявні істотні порушення при направленні водія ОСОБА_1 для огляду на стан сп`яніння та складанні за його результатами протоколу про адмінправопорушення суд першої інстанції не врахував, не надав належну оцінку протоколу та доданим до нього матеріалам та послався на них в постанові на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , незважаючи на недопустимість да-них доказів, як таких, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисниці Різник В.П., які підтримали апеля-ційні вимоги та просили їх задовольнити, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевірив-ши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляцій-ної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задо-волення з наступних підстав.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адмінправопорушення зобов`яза-ний з`ясувати чи було вчинене адмінправопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відпо-відальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адмінправопору-шення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлює-ться наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлю-ються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмі-нвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими д-кументами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, пере-дбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єк-тивного дослідження матеріалів справи.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджу-ється:

- даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД №229316 від 4.11.2022 р. (а. пр.1);

- даними рапорту інспектора взводу № 2 роти № 4 БУПП в Черкаській обл. ст. лейте-нанта поліції Дриги І.Ю. (а. пр.3);

- даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, в ході якого було встано-влено відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмова про проходження огляду в найближчому закладі охорони здоров`я ЧОНД. Також, з відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме нечітка хода.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про прави-льність встановлення уповноваженою посадовою особою 4.11.2022 р. о 19 год. 50 хв. на ав-тодорозі Н-16 Золотоноша-Сміла-Умань Черкаський р-он 41 км факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладі охорони здоров`я, що стало підставою для складання відносно нього прото-колу про адмінправопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адмінправопорушення повністю доведена зібра-ними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка та які узгод-жуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять його вину.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених ви-могами ст. ст. 33, 34 та 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провад-ження та особи правопорушника, є співрозмірним до вчиненого і справедливим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і скла-ду адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуаль-ного права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до за-доволення, оскільки з матеріалів провадження, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейсь-ких вбачається зафіксований факт усвідомленої та добровільної відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що і становить склад адмінправопорушен-ня, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідок ОСОБА_3 під час допиту в апеляційному суді пояснив, що він складав протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 та спо-чатку він взяв у працівників блокпосту документи ОСОБА_1 , а потім підійшов до його автомо-біля, який стояв осторонь і тільки там включив відеозапис. Після того, як ОСОБА_1 майже од-разу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, було виключено відеозапис, тому що він не був потрібний та складено відповідні документи. Технічного приладу у його екіпа-жу з собою не було, він зателефонував, щоб його привезли, але на це був потрібний деякий час. Апеляційний суд вважає, що такими діями не були порушені права особи, яка притяга-ється до відповідальності та не мають бути наслідком скасування постанови суду першої ін-станції.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази його перебування в стані сп`яніння, не були залучені свідки при складанні процесуальних доку-ментів, поліцейські не склали направлення на огляд, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встано-вити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Ін-струкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, нарко-тичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижу-ють увагу та швидкість реакції» (затверджена наказом МВС України, МОЗ України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду на місці зупинки чи в медичному закладі, відмова від проходження огляду має нас-лідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскі-льки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП дове-дена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з інши-ми матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного приходжу до висновку, що підстав для задо-волення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і ска-суванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, пе-редбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисницею суду апеляційної інстанції не надані.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що істотних порушень зако-ну, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. Суд апеляційної інстанції вбачає деякі невідповідності процедурі притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , проте вважає, що це не зменшує суспільної шкоди від його відмови від проходження медичного ог-ляду на стан сп`яніння, що само по собі становить окремий склад адмінправопорушення, пе-редбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд в своїй постанові змінив фабулу правопорушення, яка відрізняється від тої, яка викладена в протоколі, чим припустився порушення, апеляцій-ний суд вважає безпідставними, тому що диспозиція ст. 130 КУпАП взагалі не містить поси-лання на наявність чи відсутність свідків. Вказівка суду у своїй постанові при викладі обста-вин правопорушення на присутність свідків ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій правопорушника та не може вважатися порушенням норм процесуального закону.

Всі інші доводи викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уник-нути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суду не надано та враховуючи пояснення ОСОБА_1 про те, що він вживав алкогольні напої безпосередньо перед тим як сісти за кермо автомобіля та після цього був зупинений на блокпосту, працівники якого викликали наряд поліції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 6.12.2022 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без

змін.

Апеляційну скаргу захисника Різник В.П. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без за-доволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є ос-таточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.