Справа № 489/3552/22
Провадження № 3/489/198/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

27 січня 2023 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №355965 від 10.11.2022, 02.11.2022 о 21.00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство, а саме: влаштувала сварку в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої висловлювалась відносно ОСОБА_2 нецензурною лайкою, пошкодила мобільний телефон, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих.

ОСОБА_1 та її захисник в судовому засіданні вину особи, відносно якої складений протокол, не визнали, зазначивши про те, що у вказані час та місці ОСОБА_1 знаходилася за своїм місцем проживання й тому не могла вчинити інкриміновані протоколом діяння. При цьому ОСОБА_1 підтвердила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який на даний час розірваний. Крім того, захисник вважав про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, оскільки остання та потерпілий ОСОБА_2 розірвали шлюб між собою та не підтримують жодних сімейних відносин на даний час. Також потерпілий звернувся до поліції із заявою не в день розглядуваної події та протокол був складений після спливу певного часу після вказаних у ньому подій. Крім того, між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 виникали також інші сварки, внаслідок чого остання подавала відповідні заяви до поліції.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що дійсно мав місце викладений у протоколі факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно нього та їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2019 року народження, оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 02.11.2022 близько 21.00 години прийшла до місця його проживання в АДРЕСА_3 , де він впустив її до помешкання, після чого остання влаштувала сварку з його співмешканкою ОСОБА_4 , яка на той час перебувала в квартирі, та коли він став заспокоювати ОСОБА_1 , то остання також почала висловлюватися нецензурною лайкою та ображати його, після чого почала трощити посуд та пошкодила його телефон. Вказані протиправні дії ОСОБА_1 відбувалися в присутності їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка була дуже налякана та плакала, внаслідок чого він тривалий час заспокоював дочку. Вчинивши вказані протиправні діяння, ОСОБА_1 заспокоїлася та лягла спати. Із заявою про вчинені ОСОБА_1 протиправні дії він сам звернувся до поліції через декілька днів після вказаних подій.

Свідок ОСОБА_4 надала суду показання про те, що 02.11.2022 близько 21.00 години перебувала за місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , куди в той час прийшли ОСОБА_1 , яка одразу влаштувала сварку з нею через ревнощі та почала псувати її документи та завдавати тілесні ушкодження, що відбувалося в присутності малолітньої дочки ОСОБА_2 , яка перебувала в квартирі та почала плакати від поведінки та сварки ОСОБА_1 . Після того свідок була змушена залишити вказане домоволодіння, залишаючи яке, вона чула, як ОСОБА_1 кричала також на ОСОБА_2 та била посуд в квартирі.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства), суддя приходить до таких висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Оцінивши сукупність досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, дійсно умисно вчинила діяння фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілих, що підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності, зокрема наданими в судовому засіданні показаннями потерпілого та свідка, які повністю узгоджуються з їхніми письмовими поясненнями, що були надані поліцейським під час подачі ОСОБА_2 заяви до поліції.

При цьому твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом вчинення домашнього насильства, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний та вони не проживають разом на даний час, суддя вважає помилковими та хибними, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

Також відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на: колишнє подружжя; дітей подружжя.

У зв`язку з цим, на ОСОБА_1 розповсюджується дія вказаного Закону та вона вчинила саме домашнє насильство, оскільки висловлювалася відносно потерпілого ОСОБА_2 образами, зокрема нецензурною лайкою, та пошкоджувала його майно, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, що до того ж відбувалося в присутності малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , яка через вказані дії зазнала моральних переживань та стресу, що виразилося в її плачу та схвильованій поведінці, про що зазначають потерпілий та свідок, внаслідок чого ОСОБА_3 також могла бути завдана шкода психічному здоров`ю.

При цьому суддя критично ставиться до пояснень сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 не могла вчинити вказані діяння 02.11.2022 близько 21.0 години, оскільки фізично була відсутня за вказаним місцем проживання ОСОБА_2 , тому що вказані пояснення повністю спростовуються наданими в судовому засіданні показаннями потерпілого та свідка, які, до того ж, повністю узгоджуються з їхніми письмовими показаннями, наявними в матеріалах справи, про те, що ОСОБА_1 прийшла до місця проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , та вчинила домашнє насильство саме 02.11.2022 близько 21.00 години. Вказані пояснення сторони захисту суддя розцінює як побудовану власну лінію самозахисту з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_1 діяння.

Крім того, не можуть бути підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення ті факти, що остання також зверталася до поліції з приводу вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, оскільки, по-перше, факт можливого вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 не може однозначно свідчити про те, що остання не вчиняла домашнього насильства щодо нього. По-друге, виходячи із наданих стороною захисту письмових матеріалів, ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявами про вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства 10.11.2022, 19.11.2022 та 16.12.2022, тобто після вчинення ОСОБА_1 02.11.2022 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 та після складення відносно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, та факт звернення вперше до поліції саме 10.11.2022 може свідчити про бажання ОСОБА_1 помститися ОСОБА_2 за те, що він звернувся із відповідною заявою щодо неї та саме вказаного дня відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Також не можуть бути підставою для закриття провадження відносно ОСОБА_1 факт звернення потерпілого ОСОБА_2 до поліції не в день вчинення 02.11.2022 протиправних діянь ОСОБА_1 , а лише 05.11.2022, оскільки, по-перше, жодним нормативним актом не визначено обов`язок потерпілої від протиправного діяння особи звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів щодо вчиненого щодо неї правопорушення саме в день його вчинення. По-друге, згідно з поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , після вчинення ОСОБА_1 щодо нього домашнього насильства остання сама заспокоїлася та лягла спати, що може логічно пояснювати той факт, що потерпілий звернувся до поліції із відповідною заявою не в день вчинення ОСОБА_1 відносно нього адміністративного правопорушення, а в інший день.

Таким чином, встановлені суддею обставини вказують на наявність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого їй правопорушення та своїми діями вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, у зв`язку з чим підлягає адміністративній відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи особу, яка притягується до адміністративної відповідальності (вперше притягується, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей), обставини вчинення адміністративного правопорушення, вважаю за доцільне накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з особи, на яку накладено стягнення, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 252,266,280,283,284,285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн (який підлягає сплаті та перерахуванню за такими реквізитами: отримувач коштів: УК у м.Миколаїв/Інгульський р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37992030, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081100, рахунок отримувача: UА0014482).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок (який підлягає сплаті та перерахуванню за такими реквізитами: отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106, рахунок отримувача: UA0026001).

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко