ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за спільною апеляційною скаргою адвоката Андруховича В.Й. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України, а саме: 19.11.2022 року о 23 год. 51 хв. в м. Чернівці по вул. Хотинській, 2, керував т/з ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці за допомогою алкотестера Drager 7510 у встановленому законом порядку. Результат 0,87 проміле.

Апелянти в скарзі не згідні із зазначеною постановою місцевого суду у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через грубі порушення суддею норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим вважають, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення.

ЄУНСС №726/1861/22 Головуючий у І інстанції: Байцар Л.В.

Провадження №33/822/94/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Зазначають, що місцевий суд не спромігся встановити очевидну різницю між кров`ю людини, в якій для встановлення стану алкогольного сп`яніння має бути наявний алкоголь (у крові) більше ніж 0,2 проміле та різницю між парами етанолу, наявного у повітрі, яке видихається людиною (водієм), наявність якого (етанолу) встановлюється газоаналізатором, яким є прилад Alcotest Drager 7510 - різниця очевидна та не потребує спеціальних знань аби суддя усвідомила, що кров людини та пари повітря, які видихає людина, - не є тотожними смисловими поняттями, а стан сп`яніння на підставі наявності парів етанолу у повітрі, яке видихає людина, є неналежним способом встановлення стану алкогольного сп`яніння будь кого, в т.ч. і у водіїв.

Незважаючи на те, що спосіб, яким встановлено стан алкогольного сп`яніння водія не передбачений законом та є неналежним, - огляд водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ був здійснений поліцейськими з численними грубими порушеннями законодавства, що є окремими підставами для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, але місцевий суд не надав цим порушенням належної правової оцінки та залишив їх поза увагою.

Доведеність вини особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не може базуватися на протоколі, складеному з порушенням законодавства.

Незаконність та необґрунтованість протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №154584 від 20.11.2022 р. за ч.1 ст. 130 КУпАП за перевищення 0,2 проміле, яке зафіксоване на місці алкотестером, відносно ОСОБА_1 доводиться нормами чинного законодавства.

Вважають, що наявні в матеріалах справи та у постанові місцевого суду докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП..

Крім того, посилаються на те, що постанова місцевого суду, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності проголошена не була. 19.01.2023 р. захисник звернувся до місцевого суду з заявою про видачу копії постанови суду відносно ОСОБА_1 , яку отримав 27.01.2023 року під розписку в суді першої інстанції.

У зв`язку з чим, просять поновити їм строк на апеляційне оскарження постанови суду від 19 січня 2023 року, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 , за відсутності в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що судове рішення районного суду постановлено 19 січня 2023 року в присутності останнього. Проте, дані про вручення постанови ОСОБА_1 відсутні. Постанову суду адвокат Андрухович В.Й. отримав 27 січня 2023 року, про що свідчить відмітка про його отримання на клопотанні захисника від 19 січня 2023 року.

Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вислухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та заперечення адвоката Андруховича В.Й. на постанову суду, які тотожні доводам наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час слухання справи, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №154584 від 20.11.2022 року, яким встановлено, що 19 листопада 2022 року о 23 год. 51 хв. в м. Чернівці по вул. Хотинська, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку, із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат 0,87 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП .

Від надання пояснень ОСОБА_1 в силу вимог ст. 63 Конституції України відмовився, з протоколом про адміністративне правопорушення ознайомився та власноручно його підписав. Будь яких заперечень, незгоди чи зауважень і клопотань не виявив (а.с.1).

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пунктом 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими в нього ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Відповідно до роздруківки з приладу Alcotest Drager, результат стану алкогольного сп`яніння позитивний та склав 0,87‰. З результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис в акті та на роздруківці (а.с.2,3).

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції 476975, 476985, 476898 (а.с.6,9).

Дані відеозаписи ретельно було перевірено судом першої інстанції і обґрунтовано покладено в основу прийнятого рішення, як належний та допустимий доказ.

Варто уваги й те, що у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи посвідчення водія - НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT 260304.

Також, як вбачається з матеріалів справи на ім`я ОСОБА_1 було складено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.11.2022 р. до ЧОНД, однак останній таким правом не скористався і його огляд в медичному закладі не проводився (а.с.4).

Отже, зазначені вище документи підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них, останнім, 19.11.2022 року надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, як про те твердить апелянт, не були предметом окремого оскарження в суді.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості в суду немає. Крім того, такі дії працівників поліції, ОСОБА_1 жодним чином не заперечував, а в суді посилався лише на те, що в комендантську годину зустрічав свою дружину з дитиною, які їхали до дому.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зокрема і зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

У своїй апеляційній скарзі, апелянти твердять про те, що кров людини та пари повітря, які видихає людина, - не є тотожними смисловими поняттями, а стан сп`яніння на підставі наявності парів етанолу у повітрі, яке видихає людина, є неналежним способом встановлення стану алкогольного сп`яніння будь кого, в т.ч. і у водіїв.

Проте, суд апеляційної інстанції з такою позицією сторони захисту не погоджується, вважає її надуманою та голослівною, оскільки інструкцією передбачено вичерпний перелік умов та способів встановлення стану сп`яніння водія.

Зокрема, згідно глави ІІ п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, - установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Разом з тим, відповідно до п.9 інструкції цієї глави, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 від такого освідування відмовився (а.с.4)

Проте, пунктом 12 глави ІІІ Інструкції передбачено, що - предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Так, згідно п.13 даної глави, для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Отже, дослідженими судом матеріалами адміністративного провадження встановлено, що працівниками поліції було виготовлено направлення на огляд ОСОБА_1 в медичному закладі ЧОНД, проте останній такого бажання не виявив і з результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу погодився, оскільки заперечень не висловив.

За таких обставин, огляд ОСОБА_1 проведено працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції, який не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта є такими, що не ґрунтуються на спеціальному законі, а тому не знаходить підстав для скасування постанови районного суду та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , як про те апелюють захист та правопорушник, лише з підстав застосування рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010 про адміністративну відповідальність в Україні та процедуру притягнення до неї, яка має ґрунтуватися на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі і закріплених в ст.ст. 1,3, ч.2 ст. 19, 62, 64 Конституції України.

Керуючись ст. 289, 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Андруховича В.Й. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська