Провадження № 3/127/8967/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши об`єднані матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2022 близько 08 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався брутальною лайкою на адресу колишньої дружини ОСОБА_2 , чим міг завдати шкоду психічному та фізичному здоров`ю.

15.11.2022 близько 11 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, штовхав, що могло завдати шкоду психічному та фізичному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у пред`явлених правопорушеннях не визнав, подав до суду письмові пояснення з додатками та зазначив, що жодних правопорушень, у тому числі і домашнього насильства не вчиняв. Він, його син та колишня дружина ОСОБА_2 проживають в одному двоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає на першому поверсі, а він з сином на другому, комунальні послуги, харчування оплачує він, вихованням та утриманням сина займається також він. ОСОБА_2 хворіє на розсіяний склероз з лютого 1991 року та стоїть на обліку в неврологічному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка ОСОБА_3 . За останні роки стан ОСОБА_2 різко погіршився, її поведінка стала неадекватною. ОСОБА_2 постійно безпідставно викликає патрульну поліцію, пише скарги в поліцію та прокуратуру на нього. В березні 2020 року та серпні 2021 року на ОСОБА_2 були виписані адміністративні протоколи за неправдиві виклики поліції. Усі скарги ОСОБА_2 , це прояв її хворобливої уяви та не відповідають дійсності. Ніякого психологічного, чи фізичного насильства відносно ОСОБА_2 не відбувається. ОСОБА_2 сама постійно провокує сварки та веде себе агресивно. Також ОСОБА_2 неодноразово зверталась до суду про видачу обмежувального припису та рішеннями суду у задоволенні заяв відмовлено. 15.11.2022 зранку ніякої сварки не було, ОСОБА_2 , як зазвичай, ходила по кухні ображала та принижувала його, а він в навушниках готував їжу собі і сину, потім пішов на роботу. Приблизно о 18:00 коли він повернувся додому, через 10 хвилин приїхала поліція та виписали на нього протокол про адміністративне правопорушення. На всі його доводи про надуманість заяви ОСОБА_2 та відсутність доказів, працівники поліції уваги не звертали. ОСОБА_2 10 разів зверталась до суду, двадцять сім разів викликала патрульну поліцію, здійснила більше п`ятдесяти звернень в поліцію, прокуратуру та міськвиконком, при цьому якщо, на думку ОСОБА_2 , за результатом її звернення вона не отримує бажаний результат, то на посадову особу вона також пише скаргу. До адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї, його жодного разу не притягували.

Потерпіла ОСОБА_2 протокол про вчинення відносно неї домашнього насильства підтримала, зазначила, що ОСОБА_1 постійно вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, принижує, ображає та погрожує, що викликає в неї побоювання за свою безпеку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кашпрук О.В. в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення підтримала, просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, оскільки ОСОБА_1 своїми діями порушує права ОСОБА_2 , чим завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він являється сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вони проживають в одному двоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає на першому поверсі, а він з батьком на другому. Він та його мати являються особами з інвалідністю. Оскільки мати вчиняла крадіжку їх речей та одного разу при сварці з ним кричала на нього, після чого виламувала двері в його кімнату, оскільки він там зачинився, батько загородив прохід на другий поверх. 15.11.2022 зранку він готувався до пар, а батько готував на кухні йому сніданок. Конфлікту між батьками він не чув. Він ніколи не чув та не бачив, щоб батько виражався до матері нецензурною лайкою або застосовував до неї фізичне насилля. Навпаки це мама постійно кричить на нього і на батька, ображає та говорить неприємні речі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 , врахувавши думку представника потерпілої, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Так, частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто психологічним насильством визнаються тільки дії або бездіяльність, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 1 статті 173-2 КпАП України факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, завдана умисним вчиненням будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо).

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення від 15.11.2022 та 17.11.2022, ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини.

Однак, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів про те, що такі дії ОСОБА_1 викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб та/або, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному чи фізичному здоров`ю особи.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення не відображено всі елементи об`єктивної сторони правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП України, а це унеможливлює використання протоколів про адміністративне правопорушення як доказів в справі відповідно до статті 256 КпАП України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечив факт вчинення домашнього насилля відносно колишньої дружини. Доказів, які б стверджували вчинення ним правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, окрім письмових заяв ОСОБА_2 ,її пояснень та протоколів про адміністративне правопорушення, складених фактично на підставі заяв та пояснень ОСОБА_2 , суду не надано.

Разом з тим, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розлучення склались напружені стосунки, які час від часу призводять до конфліктів із викликом працівників поліції та залученням інших державних органів. ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї неправомірних дій з боку ОСОБА_1 , а також неодноразово зверталась до суду із різними заявами відносно ОСОБА_1 , а саме про стягнення аліментів та видачу обмежувального припису. З цих приводів існує декілька рішень судів та відповідей з правоохоронних органів. Разом з тим, ОСОБА_1 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягувався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено не було, рішення про видачу обмежувального припису не приймалось.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, які б підтверджували вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 .

Лише пояснення ОСОБА_2 без сукупності інших належних та допустимих доказів вини особи, не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

До основних засад правосуддя відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд безпосередньо досліджує докази. Клопотань про виклик та безпосередній допит свідків вчинення правопорушення від ОСОБА_2 та її представника не надходило. Разом з тим допитаний в судовому засіданні син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтвердив фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_2 . Підстав сумніватися у достовірності показань допитаного в судовому засіданні свідка у суду не має.

Будь-яких інших доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження вини ОСОБА_1 також не надано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardov.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вчинення правопорушень ОСОБА_1 не підтверджене відповідними доказами, тому відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відтак, на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 173-2, 245, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діяхскладу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: