Справа № 577/506/23
Провадження № 3/577/276/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2023 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Потій Н.В.,

за участю секретаря Подейко Т.С.,

розглянувши матеріали, які надійшли від начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

мешканця АДРЕСА_1 ,

проходить службу на посаді командира бойової машини - командира

відділення в/ч НОМЕР_1

за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії КИС/КМ № 20 від 29.01.2023 року, 29 січня 2023 року близько 16:00 год молодший сержант ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану, затвердженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, в АДРЕСА_2, на території тимчасового базування розташування військової частини НОМЕР_2 , був виявлений з підозрою на перебування в стані алкогольного сп`яніння. Також протоколі зазначено, що близько 16:20 год 29.01.2023 керівництво військової частини передало молодшого сержанта ОСОБА_1 оперативній групі ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого ОСОБА_1 було доставлено до Комунального некомерційного підприємства Конотопської міської ради «ЦРЛ м. Конотоп» для проходження медичного огляду з метою встановлення факту вживання алкогольних напоїв. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 29.01.2023 № 36, ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився. Надав суду заяву в якій повідомив, що провину не визнає, оскільки він не перебував в стані сп`яніння на території військової частини. Його було затримано в готелі «Україна» коли він повертався після поранення.

Помічник начальника групи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 суду пояснив, що ним було складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП. Останній під супроводом службової особи ВСП ОСОБА_3 був доставлений до Контопської ЦРЛ. Згідно висновку лікаря від 29.01.2023 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 у присутності працівників ВСП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від дачі пояснень та від отримання примірника протоколу; обставини вчинення правопорушення їм невідомі.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожен зокрема підтвердили суду, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та дачі пояснень; обставини правопорушення, зокрема місце де ОСОБА_1 перебував в нетверезому стані кожному зі свідків невідомі.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що є сержантом ППС ВСП. 29 січня 2023 року командування в/ч НОМЕР_1 в центрі міста Конотоп передало йому військовослужбовця ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння і під його ( ОСОБА_3 ) супроводом ОСОБА_1 було доставлено до лікарні для проходження огляду. Про те чи перебував ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на саме на території військової частини і чи виконував військові обов`язки йому невідомо.

Дослідивши надані докази суд дійшов такого висновку.

У ст.65 Конституції України закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За положеннями частин 3, 9 ст.1 Закону - військовий обов`язок включає, зокрема проходження військової служби, а щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на категорії, одна із яких військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно ч.6 ст.2 Закону до видів військової служби, віднесені зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу, а ч.14 цієї статті регламентовано, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У частинах 1, 4 статті 24 Закону визначено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

У статті 1 Закону України «Про оборону України» наведене визначення основних термінів: - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З часу оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію в Україні, в Україні діє особливий період.

У ч.5 ст.10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Відповідно до Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вчинені за умов особливого періоду.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч.1 ст.251 і ст.280 КУпАП). При цьому суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст.279 КУпАП.

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою справи про адміністративне правопорушення (ст.ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). У згаданій позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У викладенні об`єктивної сторони правопорушення у протоколі серії КИС/КМ № 20 від 29.01.2023 року, зазначено про те, що 29 січня 2023 року близько 16:00 год молодший сержант ОСОБА_1 , перебував на території тимчасового базування розташування військової частини НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, ОСОБА_1 у письмових поясненнях до суду заперечив перебування в стані сп`яніння на території військової частини 29 січня 2023 року близько 16:00, зазначивши, що в цей час перебував в готелі «Україна». Жоден з допитаних судом не підтвердив факт перебування 29 січня 2023 року близько 16:00 ОСОБА_1 на території військової частини. Інших доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі, суду не надано. Суд зауважує, що само по собі перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності наведених вище умов (знаходження на території військової частини, виконання обов`язків військової служби або відбувалися заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин), не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії КИС/КМ № 20 від 29.01.2023 року, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення не встановлено.

При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про скоєння ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення. Відтак суд дійшов переконання про необхідність закриття провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283-285, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя Н. В. Потій