Справа № 203/168/23
Провадження № 3/0203/425/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Шрамко Л.Л., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого у фірмі «Bolt», мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 30.12.2022 р. серії ААД № 352612 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №352612, 30 грудня 2022 року о 11 годині 45 хвилин в м.Дніпро, Центральний район, пр. О. Поля, 2-к, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, звужені зіниці очей та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді вину не визнав та пояснив, що він працює водієм служби таксі «Болт». 30.12.2022 він перебуваючи на роботі, віз вагітну пасажирку на автовокзал. Коли його зупини працівники поліції та повідомили, що йому необхідно пройти медичний огляд на стан сп`яніння він відмовився, так як поспішав виконати замовлення та доставити пасажирку на автовокзал вчасно. Крім того, йому не було відомо з якого саме приводу йому необхідно проходити медичний огляд та на який саме стан сп`яніння, також йому було не відомо причину зупинки його транспортного засобу. Працівники поліції не повідомили жодної причини, лише те, що він ОСОБА_1 повинен пройти медичний огляд, а саме проїхати до медичного закладу та здати аналіз сечі. Наркотики він ніколи не вживав, до адміністративної та кримінальної відповідальності за подібні та інші правопорушення не притягувався ніколи.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з наступних підстав.

Особа, яка склала протокол, вважає, що ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно установити наявність двох обставин, а саме: 1) що особа керувала транспортним засобом; 2) ця особа знаходилась в стані алкогольного сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час здійснення відеозапису нагрудної камери поліцейського, запис з якої був досліджений судом, зафіксовано лише факт спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 . З відеозапису вбачається, що транспортний засіб вже стоїть та працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 біля автомобіля. Під час розмови з ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснюють йому, що йому необхідно проїхати до медичного закладу та здати аналіз сечі, однак з відеозапису не зрозуміло, ознаки якого саме сп`яніння: алкогольного чи наркотичного були виявлені. Пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального газоаналізатора Dragger ОСОБА_1 не пропонувався. Також, працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що у разі відмови проїхати до медичного закладу, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та йому необхідно буде з`явитися до суду на розгляд справи про адміністративне правопорушення за його викликом.

Відеозапис не повністю відображає подію, не зрозуміло, які саме ознаки сп`яніння було виявлено у ОСОБА_1 , та який саме стан сп`яніння було виявлено. На відеозапису не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 порядку проходження медичного огляду на стан сп`яніння наркотичного або алкогольного, та наслідків відмови від такого, направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі не видавалося та не виписувався. З відеозапису вбачається лише те, що ОСОБА_1 відмовляється проїхати до медичного закладу та пояснює, що він не розуміє з якого приводу йому необхідно проходити медичний огляд, що йому необхідно працювати та він не вживає та ніколи не вживав наркотичні засоби.

Отже, належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан саме наркотичного сп`яніння, від якого він відмовився, відсутні.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу даного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 8, 13, 16, 401,245, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Л.Л. Шрамко

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання чинності.

Постанова набрала чинності «___» ____________ 2023 року.

Секретар: ____________