Номер провадження 3/523/344/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одеса, матеріали адміністративної справи які надійшли від Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАВ № 543645 від 29 жовтня 2022 року, складеного майором поліції Ніколаєвим О.В. відносно ОСОБА_1 , останній 29 жовтня 2022 року о 22:00 годин вчинив злісну непокору працівникам поліції, які виконували свої службові обов`язки за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 36, під-час патрулювання та охорони громадського порядку, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, просив закрити провадження у справі, за відсутністю складу правопорушення. Зазначив, що злісної непокори працівникам поліції не вчиняв. 29.10.2022 року він стояв на вулиці, у стані алогольного сп`яніння він не перебував, до нього підійшли працівники поліції, просили ввести пін-код на його телефоні, однак він не зміг ввести пін-код, оскільки розхвилювався. Тоді, йому запропонували підійти до автомобіля, він підійшов, сів у машину поліції, та його відвезли до РОВД. Потім, він добровільно вийшов із машини, однак раптово у нього почали працівники поліції забирати його телефон, повалили на землю, забризкали обличчя, та почали валяти по землі. На місто події приїхав його батько, у ОСОБА_1 обличчя було в крові, тому вони у подальшому поїхали до лікарні, де було встановлено що йому завдано тілесні ушкодження - забій грудної клітини.

Свідок ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, пояснив що 29 жовтня 2022 року патрулював, на вулиці була запримічена особа, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, в руках був телефон. До цієї особи вони підійшли, як працівники поліції, та попросили розблокувати телефон, чого він зробити не зміг. Тоді, вони попросили дати або свій номер, або номер батьків, однак особа нічого не надала. Працівник поліції Олексій викликав слідчу групу, однак ОСОБА_1 відмовився їхати до відділу поліції, виражався нецензурною лайкою на адресу свідка. Коли приїхав автомобіль, то ОСОБА_1 відмовився в нього сідати, впирався у двері, сів лише з допомогою працівників поліції. Коли машина приїхала до відділу поліції, то ОСОБА_1 не захотів виходити, тому його довелось витягувати із машини, він почав агресивно себе поводити, битися головою об автомобіль, сам качався по землі, намагався вирватись. Телефон весь цей час був у нього в руках. Тоді, працівники поліції одягли на нього наручники та забрали телефон. ОСОБА_1 не хотів вставати з землі, приїхав його батько, потім свідок відійшов писати пояснення. Фізичну силу до ОСОБА_1 не застосовували.

Свідок ОСОБА_3 , з`явившись до судового засідання, пояснив що 29 жовтня 2022 року приблизно о 22-00 він зателефонував сину і почув по телефону, що хтось голосно кричить: « ОСОБА_4 его», «Бей его». Тоді він увімкнув геолокацію, і знайшов де син перебуває. Приїхавши за місцем геолокації, він побачив що це РОВД, його син був на землі у наручниках, біля воріт. Йому пояснили, що син не давав телефон, тому в наручниках та на землі. Після цього, свідок підняв сина і вони очікували дільничного поліції. Після відділення поліції, вони поїхали у лікарню, де сину надали медичну допомогу.

Вивчивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 543645 від 29 жовтня 2022 року та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд вважає що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, з наступних підстав.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), який діє відповідно до Конвенції.

Таким чином, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Виходячи з практики застосування ЄСПЛ статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції. При цьому, у практиці ЄСПЛ сформувалася позиція, відповідно до якої застосування позбавлення волі у якості покарання надає правовій нормі характер, більшою мірою властивий кримінальному провадженню, ніж адміністративному або дисциплінарному.

Наприклад, у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року ЄСПЛ зазначив, що у суспільстві, в якому діє принцип верховенства права, покарання у вигляді позбавлення волі віднесені до «кримінальної» сфери, за винятком тих, які за своїм характером, тривалістю або способом виконання не можуть вважатися такими, що завдають суттєві збитки. Це правило зберігає свою чинність й у випадку, коли позбавлення волі є лише альтернативною формою стягнення, поряд із більш м`якими, наприклад, штрафом. У справі «Бенам проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ встановив, що навіть за умови існування лише ризику або вірогідності застосування позбавлення волі інтереси правосуддя вимагають забезпечення справедливого судового розгляду.

У світлі наведених рішень ЄСПЛ треба відзначити, що згідно зі статтею 32 КУпАП за окремі види адміністративних правопорушень у виняткових випадках може встановлюватися санкція у вигляді адміністративного арешту до п`ятнадцяти діб.

За вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, визначено стягнення у вигляді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або адміністративного арешту. З огляду на каральну мету стягнень, передбачених зазначеною статтею КУпАП, провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Озтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, пункти 52-54; «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, пункти 56-59; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Справі відносно ОСОБА_1 притаманний кримінальний характер, відповідно можна дійти висновку, що стаття 6 Конвенції є застосовною у цій справі.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, поширюються всі гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас у статті 62 Конституції України закріплено презумпцію невинуватості - одне з найважливіших положень демократичної правової держави. Така гарантія знайшла своє відображення в пункті 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, § 2 статті 6 Конвенції з прав людини, § 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 до Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню або ув`язненню у будь-якій формі.

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні у справі «Алене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що сфера застосування принципу невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, а й для інших органів держави (пункт 33).

Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 21-22 рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України», пункт 33 рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України»).

У сенсі положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вітчизняні суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, ст.185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Аналіз положень статті 185 КУпАП дає можливість прийти до висновку, що під злісною непокорою розуміється відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Однак, в протоколі серії ВАВ № 543645 від 29 жовтня 2022 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не зазначено яку неодноразову вимогу чи розпорядження працівника поліції відмовився виконувати ОСОБА_1 , або яке зневажливе ставлення проявив останній до працівників поліції.

В свою чергу, закон передбачає що суд розглядає справу про адміністративне правопорушення у межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин і не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені вище обставини, суд зауважує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не містить викладення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП із викладом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність у діях особи події та складу адміністративного правопорушення, її винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.185 КУпАП.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями: 185, 247, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: К.О. Далеко