Справа № 156/196/23
Провадження № 3-зв/156/1/23
П О С Т А Н О В А

23 лютого 2023 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О., розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Бєлоусова А.Є., яка подана в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення № 156/196/23 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , мешканки: АДРЕСА_2 , непрацевлаштованої (згідно відомостей протоколу)

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

в с т а н о в и в:

15.02.2023 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла справа про адміністративне правопорушення № 156/196/23 (номер провадження 3/156/99/2023) за матеріалами Відділу поліцейської діяльності №1 (вел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Головуючим суддею у справі визначено суддю Бєлоусова А.Є. Представником ОСОБА_1 є адвокат Колодійчук Наталія Володимирівна.

21.02.2023 року суддею Бєлоусовим А.Є. подано заяву про самовідвід посилаючись на те, що між його дружиною ОСОБА_2 (як орендаркою) та матір`ю адвоката ОСОБА_3 Вовчук І.С. (як орендодавицею) з 01.12.2022 року укладено усний договір оренди житлового приміщення квартири (при цьому адвокат не є власником такого житлового приміщення, сплата коштів та оплата рахунків за отримані комунальні послуги здійснюється на користь орендодавиці). Відтак, суддя Бєлоусов А.Є. вбачає цю обставину підставою, яка викликатиме в очах громадськості сумнів у неупередженості головуючого судді стосовно ОСОБА_1 у справі № 156/196/23, внаслідок чого вважає за необхідне заявити про самовідвід при розгляді справи № 156/196/23 за матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Призначаючи до розгляду дану заяву про самовідвід судом враховано те, що чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає ані права, ані процедури подання та розгляду заяви про відвід судді. Тобто чітке законодавче регулювання щодо даного питання відсутнє.

Водночас, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод інститут відводу та самовідводу є гарантією справедливого розгляду кожної судової справи.

Так, у п. 132 рішення ЄСПЛ у справі «Гарабін проти Словаччини» від 20.02.2013 року зазначено, що існування національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід судді, є важливим фактором. Такі правила виявляють особливу увагу національного законодавства до усунення всіх обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді чи суду і є спробою забезпечити неупередженість, усуваючи причини таких сумнівів. На додаток до забезпечення відсутності упередженості як такої, ці правила спрямовані на усунення будь-яких проявів упередженості і таким чином слугують зміцненню довіри громадськості до суду.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Колодійчук Н.В. не прибули.

22.02.2023 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без її участі та участі ОСОБА_1 , а також про відсутність заперечень щодо заяви судді Бєлоусова А.Є. про самовівід у справі № 156/196/23.

Вирішуючи питання щодо заявленого відводу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст.126,129 Конституції України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02.09.1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17.11.2009 року).

Беручи до уваги, практику Європейського суду з прав людини, у зв`язку з відсутністю у нормах Кодексу України про адміністративні правопорушення процедури вирішення питання про відвід судді, судом застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України за аналогією закону.

Так, відповідно до ст. 75 КПК України обставинами, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні є: 1) слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи; 2) у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Перелік підстав для відводу судді, передбачений ст.75 та ст.76 КПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 року № 1, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Якщо у позивача по справі виникли сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді, то у нього, відповідно до наведеного, виникає право заявити судді відвід.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Відповідно до п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради Європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 року незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але із боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

Із заяви судді Бєлоусова А.Є. судом встановлено, що між його дружиною ОСОБА_2 (як орендаркою) та матір`ю адвоката ОСОБА_3 Вовчук І.С. (як орендодавицею) з 01.12.2022 року укладено усний договір оренди житлового приміщення квартири (при цьому адвокат не є власником такого житлового приміщення, сплата коштів та оплата рахунків за отримані комунальні послуги здійснюється на користь орендодавиці). Отже, усний договір оренди квартири укладено безпосередньо між дружиною головуючого судді у справі Бєлоусовою К.А. (як орендаркою) та ОСОБА_4 (як орендодавицею), при цьому адвокат Колодійчук Н.В. не є власником такого житлового приміщення, а сплата коштів та оплата рахунків за отримані комунальні послуги здійснюється на користь орендодавиці ОСОБА_4 .

Відтак, суд дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_5 у заяві про самовідвід умови не доводять існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Учасники справи питання про відвід судді не порушували.

При цьому суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» (заява № 33958/96) та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02), у пунктах 43 та 50 яких відповідно зазначено, що особиста безсторонність судді резюмується, поки не надано доказів протилежного.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про самовідвід судді Бєлоусова А.Є.

Керуючись ст.ст.245,246, 247,280,283,284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 156/196/23 (номер провадження 3/156/99/23) - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М.О.Федечко