Справа № 495/4697/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року м. Білгород- Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючої судді - Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

за участю:

адвоката Царенко О.О., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

адвоката Васильєва П.О., який діє в інтересах потерпілої - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області матеріали, які надійшли від Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області протокол серії ВАБ №937352 від 04.05.2023 року, в якому зазначено, що 30.04.2023 року близько о 15:30 год. гр. ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , виражаючись нецензурною лайкою на території лікарні, та погрожувала фізичною розправою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, однак адвокат Царенко О.О., який діє в її інтересах, просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні кваліфікуючі ознаки інкримінованого їй адміністративного провопорушення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 повідомила, що 30.04.2023 року, знаходячись на чергуванні на пункті швидкої медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної будівлі швидкої медичної допомоги зайшли невідомі люди чоловік та жінка, та почали вимагати довідку про виклик швидкої. Коли потерпіла пояснила, що зараз вихідний день та отримати довідку можна буде в понеділок, останні почали лаятися та поводити себе агресивно, вели відеозйомку. Після того, як їм запропонували вийти з приміщення, чоловік почав штовхати і вдарив потерпілу в грудну клітину зправа, і права рука почервоніла. Нецензурною лайкою ані вона, ані ОСОБА_1 не виражались, штовхнув ОСОБА_2 чоловік ОСОБА_1 , а не вона сама, будь-яких погроз на її адресу від ОСОБА_1 теж не надходило.

В судовому засіданні адвокат Васильєв П.О., який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_2 просив визнати відеозапис, наданий стороною ОСОБА_1 недопустимим доказом, адже ОСОБА_2 не надавала згоду на її відеозапис, окрім того, приміщення швидкої допомоги не є загальнодоступним місцем, де можна здійснювати відеозапис без дозволу. Також представник потерпілої Савенко Н.Н. просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку поясненням сторін, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №937352 від 04.05.2023 року: «30.04.2023 року близько о 15:30 год. гр. ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , виражаючись нецензурною лайкою на території лікарні, та погрожувала фізичною розправою.»

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.173 КУпАП.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, вона звернулась до швидкої допомоги з проханням надати їй довідку про виклик швидкої медичної допомоги її матері, однак їй відмовили. Коли вона захотіла сфотографувати куток споживача, співробітники швидкої допомоги почали виштовхувати її з приміщення та бити руками. Потім підійшла ще одна жінка та почала кричати, вибивати з її рук телефон, тягнути за куртку та виражатися нецензурною лайкою. На дії співробітників швидкої медичної допомоги, ОСОБА_1 подала скаргу на гарячу лінію.

Диспозицією ст.173 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, а саме: за нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Склад правопорушення включає в себе наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22 грудня 2006 року, при розгляді адміністративних та кримінальних справ про хуліганство необхідно встановити всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясувати чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, а також з`ясувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері. Це може бути: хапання за одяг, насильницьке утримання за руки, демонстративне зривання головного убору, вимога дати цигарку або пускання в обличчя диму від неї, непристойна пропозиція дівчині та інші подібні дії. Для всіх цих випадків характерним є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення нав`язати свою волю, а точніше свавілля.

Конкретні прояви цього правопорушення надзвичайно різноманітні. Таке розмаїття законодавець визначив терміном «інші подібні дії», до яких необхідно віднести: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, які слідкують за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання непристойних пісень; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільна без потреби зупинка комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не призвело до тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявленням неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах тощо.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005pоку №2899-IV).

Матеріалами справи про адміністративне правопорушення та поясненнями сторін, які містяться в матеріалах справи, а також поясненнями потерпілої ОСОБА_2 не підтверджується наявність обов`язкового елементу об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме: наслідків протиправних дій особи у вигляді порушення громадського порядку, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, покази ОСОБА_1 не висловлювалася нецензурною лайкою та не погрожувала ОСОБА_2 ..

В матеріалах справи наявна копія Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.05.2023 року, кримінальне провадження №0000171, з якого вбачається, що до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 , про те, що 30.04.2023 року приблизно о 15:15 год. невстановлена особа в приміщенні екстреної медичної допомоги, за адресою: АДРЕСА_2 умисно нанесла заявниці тілесні ушкодження (ЖЕО 5019), однак інформації щодо кінцевого рішення по зазначеному вище кримінальному провадженню матеріали справи не містять.

Щодо посилання сторони захисту потерпілої ОСОБА_2 , що на даний час Білгород-Дністровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідування у кримінальному провадженні №0000171 від 05.05.2023 року за ч.1 ст. 125 КК України, в якому ОСОБА_2 є потерпілою, суд зазначає, що даний факт не може достеменно підтвердити вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Щодо відеозапису, який був наданий до суду стороною захисту ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, адвокат Васильєв П.О., який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_2 надав на адресу суду клопотання, згідно якого просив визнати зазначений вище відеозапис недопустимим доказом, адже потерпіла ОСОБА_2 не надавала згоду на здійснення її відеозйомки, отже цей доказ отриманий незаконним шляхом та не може бути взятий судом до уваги.

Суд звертає увагу, що на відеозаписі, який був долучений до матеріалів справи відсутня дата та час проведення відеозйомки, що не дає суду можливості достеменно ідентифікувати, коли саме було здійснено даний відеозапис, тому суд не може взяти до уваги цей відеозапис як належний та допустимий доказ.

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як визначено ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З аналізу положень ст.ст. 251, 256 КУпАП вбачається, що особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який складений відповідно до вимог закону.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №937352 від 04.05.2023 року складений працівниками поліції з істотними порушеннями вимог законодавства, а саме з порушенням строків, передбачених ст.254 КУпАП, а саме: правопорушення мало місце 30.04.2023 року, натомість протокол про адміністративне правопорушення складений 04.05.2023 року; з порушенням вимог ст.256 КУпАП, оскільки в зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки адміністративного правопорушення, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, а отже суд визнає його недопустимим доказом, що також унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.

Окрім того, покази потерпілої ОСОБА_2 , надані нею у судовому засіданні не підтверджують відомостей, зазначених у зазначеному вище адміністративному протоколі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбаченого, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальну), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»- практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року).

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку показам потерпілої ОСОБА_2 , суд приходить до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП, що підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , окрім того протокол про адміністративне правопорушення складений поза межами строків, встановлених законом, з грубим порушенням вимог КУпАП, а інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення матеріали справи не містять, тому, у відповідності до вимог п.1 ст.247 КУпАП, суд приходить до обгрунтованого висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 173, 247, 250, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.173 КпАП України - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу про адміністративні правопорушення України у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст даної постанови складено та проголошено 24.07.2023 року о 14 годині 00 хвилин.

Суддя: