Справа №: 272/915/23
Провадження № 3/272/569/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року

Суддя Андрушівського районного суду Житомирської області Чуб І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

непрацюючого, військовослужбовця ЗСУ,

проживаючого:

АДРЕСА_1 ,

раніше не притягувався до

адміністративної відповідальності,-

за ст. 130 ч.1 КУпАП, -

встановив :

14.07.2023 року о 23.11 год. ОСОБА_1 в м.Андрушівка по вул.Житомирській,28 керував автомобілем Mitsubishi L 200, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестер Драгер 6810 та від такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, просив суворо не карати, зазначивши, що 14.07.2023 року в м.Андрушівка по вул.Житомирській керував автомобілем. В той день він випив пляшку пива. Від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у лікарні. У вчиненому щиро розкаявся, просив не застосовувати позбавлення права керування, оскільки таке право потрібно йому для здійснення обов`язків по військовій службі.

Захисник Яремчук О.В. в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 та подав письмове клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, зазначивши, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем та проходить службу на посаді водія. Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Згідно з положеннями статті 23 КУпАП. адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням. У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України Про міжнародні договори від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення. У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте КК України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності просив застосувати аналогію права. Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням особи винного просив призначити основне стягнення, не наклавши при цьому на особу додаткове стягнення, передбачене санкцією ч. 1 статті 130 КУпАП. Вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КупАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню (а.с.16-17).

Крім визнаня вини порушником ОСОБА_1 , його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення від 14.07.2023 року серія ААБ № 029820, згідно якого: 14.07.2023 року о 23.11 год. ОСОБА_1 в м.Андрушівка по вул.Житомирській,28 керував автомобілем Mitsubishi L 200, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від огляду на стан алкогольного сп"яніння за допомогою алкотестер Драгер 6810 та від такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 , згідно якого у результаті огляду виявлені ознаки сп"яніння : різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд не проводився (а.с.2).

Актом огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого видно, що огляд у ОСОБА_1 не проводився, здійснювалась відеофіксація (а.с. 3).

Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серія БАД № 556368 від 14.07.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч.6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 4).

Розписками про роз"яснення прав та обов"язків передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп"яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.7-8).

Відеозаписом подій на DVD диску, на якому зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зафіксована відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на газоаналізаторі DRAGER 6810 та в медичному закладі (а.с. 9).

Таким чином, аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю та об`єктивно знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення вірно, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як вбачається із додатку Дія ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_1 , категорія В (а.с.5), протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався. Згідно довідки в/ч НОМЕР_2 від 21.09.2023 року ОСОБА_1 є військовослужбовцем даної військової частини, закріплений за автомобілем ЗІЛ-131 МРС-АТ номерний знак НОМЕР_3 та перебуває на бойовому чергуванні по теперішній час (а.с. 18).

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України Про міжнародні договори від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод , а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа Надточій проти України від 15 травня 2008 року). В рішенні по даній справі ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. У рішенні Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23 жовтня 1995 року Європейський Суд з прав людини вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення . Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року). У рішенні ЄСПЛ по справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням особи винного суд вважає за можливе призначити основне стягнення, не наклавши при цьому на особу додаткове стягнення, передбачене санкцією ч. 1 статті 130 КУпАП.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу на посаді водія, у зв`язку з чим використовує водійські права, що свідчить про те, що його теперішня діяльність пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом, що в умовах активних бойових дій вказує на пріоритет захисту суспільних відносин із захисту суверенітету та територіальної цілісності України. Також, встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

За таких умов, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та відношення до вчиненого, беручи до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують відповідальність, вважаю за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з порушника ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 251, 252, 283, 284, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000, 00 грн. в дохід держави (серія ААБ № 029820, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК у Житомир обл/Житомир обл 21081300, р/р отримувача UA0006001, , код класифікації доходів бюджету 21081300) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, відповідно до ст. 308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн. на (р/p UA0026001, , отримувач - ГУК у м. Києві / м. Київ/ 22030106, банк отримувача - Казначейство України( ел.адм.подат.).

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд на протязі десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляції.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя:І. А. Чуб