ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/286/23 Справа № 175/2647/22 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Добрині Я.О. в інтересах ОСОБА_1 , подану на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з оскаржуваною постановою, 14 серпня 2022 року о 15.30 год. за адресою: Дніпропетровська область Дніпровський район с. Братське водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Шевроле" державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з винесеною постановою, захисник Добринь Я.О. в інтересах ОСОБА_1 , поза межами строку на апеляційне оскарження, подав апеляційну скаргу, в якій просить, поновити пропущений строк, постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку, зазначає, що справа була розглянута судом за відсутності ОСОБА_1 та повідомлення про виклик до суду йому не направлялося. Водночас, вказує, що сторона захисту ознайомилася з повним текстом оскаржуваного рішення лише 12.01.2023, коли ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою, тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи, істотне порушення норм матеріального і процесуального закону. Апелянт зазначає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, за обставин викладених у протоколі, працівниками поліції не доведений та не підтверджується зібраними доказами у справі. Вказує на те, що ОСОБА_1 не направлявся в заклад охорони здоров"я для проходження огляду на стан наркотичного сп"яніння, оскільки матеріали справи не містять відповідного направлення, що є істотним порушенням процесуального закону та підставою для скасування судового рішення. Разом з тим, захисник зазначає, що рапорт, який міститься у справі, не може бути доказом на підтвердження винуватості особи, проте суд допустив спрощений підхід до розгляду справи та дійшов висновку, який не підтверджується зібраними доказами та не ґрунтується на вимогах закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.ст. 289, 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Згідно із ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справа у суді першої інстанції була розглянута без участі сторони захисту та будь-якого підтвердження того, що постанова була отримана учасниками справи вчасно матеріали провадження не містять.

За таких обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та приходить до висновку, що, з метою доступу до правосуддя, його слід поновити.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті заявлених у ній вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, й належним чином не з`ясував обставини справи, а викладені в постанові висновки суду не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи, з огляду на таке.

Так, приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд, поклав в основу свого рішення зібрані у справі письмові докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 352721 від 14 серпня 2022 року та рапорт працівника поліції

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись, оскільки суд першої інстанції не перевірив належним чином докази на підтвердження законності вимог працівників поліції та обґрунтованості їх сумнівів щодо перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння.

Так, статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як видно з матеріалів справи, працівниками поліції закидається ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.5 ПДР України через відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та ці вимоги були заявлені у зв`язку з виявленням у водія ознак наркотичного сп`яніння у виді: тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей які не реагують на світло.

Проте, дослідженням доказів у справі апеляційним судом встановлено, що працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп`яніння при зазначених обставинах.

Так, згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Матеріали справи не мають підтвердженої інформації щодо встановлення працівниками поліції у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп`яніння, оскільки такі дії працівниками поліції не проводилися, що видно з відеозапису наявного в матеріалах справи.

При цьому, свідків, які могли б підтвердити наявність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_2 , викладених у протоколі, працівниками поліції залучено не було, а направлення на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі з охорони здоров`я водію не вручалося та таке у справі відсутнє.

Отже, матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а тому й підстав, згідно Інструкції 09.11.2015 № 1452/735, для пропонування працівниками поліції пройти огляд водію не було.

Також, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

При постановлені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції наведені обставини залишив поза увагою та не перевірив належним чином, чи були обґрунтованими вимоги працівників поліції.

Отже, у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б ставили під сумнів поведінку ОСОБА_2 , а також вказували б на будь-яку ознаку його перебування у стані наркотичного сп`яніння.

На переконання суду апеляційної інстанції, при постановленні рішення, суд не надав належної оцінки наведеним вище обставинам та необґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити, а постанову скасувати із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Добрині Я.О. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, задовольнити.

Поновити захиснику Добрині Я.О. пропущений строк на оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2023 року, щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Добрині Я.О. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2023 року, щодо ОСОБА_1 , скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.В.Рябчун