КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/434/2023
Справа 357/9809/22 Головуючий в суді І інстанції Дубановська І.Д.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Гармаша Михайла Юрійовича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Гармаша Михайла Юрійовича на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 496,20 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 15 жовтня 2022 року о 12 годині 00 хвилин керував автомобілем Scoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Московська, 258 в м. Узин з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість і тремтіння пальців рук, на пропозицію пройти медичний огляд відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі захисника Гармаша М.Ю. указано на незаконність та необґрунтованість постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що у ході спілкування поліцейські запропонували пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився. Однак працівники поліції не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу, а стали вводити його в оману, що автомобіль буде конфісковано, а також що ОСОБА_1 має передбачене законом право відмовитися від проходження огляду, після чого склали протокол. При цьому ОСОБА_1 не визнавав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважав, що судом першої інстанції справу було розглянуто поверхнево, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження її обставин, а висновки суду ґрунтуються на сумнівних та недопустимих доказах.

Наводив зміст ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Наголошував, що хоча ОСОБА_1 погодився на пропозицію правоохоронців пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, поліцейські не стали доставляти його до медичного закладу, а продовжили спілкування і схиляння ОСОБА_1 до відмови, про що свідчить вибірковий характер відеозапису, оскільки відеозйомка фіксує лише 20 секунд спілкування, при цьому згідно протоколу часом вчинення правопорушення вказано 15.10.2022 12:00, а часом складання протоколу - 15.10.2022 12:30, отже належний відеозапис мав би зафіксувати події, що відбувались 15 жовтня 2022 року з 12:00 по 12:30. Проте з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що він вівся лише 20 секунд, що свідчить про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме ч. 2, 3, 4 ст. 266 КУпАП, п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Вказував, що працівники патрульної поліції фактично спровокували ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, схиливши його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і запевнивши, що він має на це законне право. Вказані обставини свідчать про провокацію з боку працівників патрульної поліції до вчинення адміністративних правопорушень громадян з метою їх подальшого викриття, порушення Закону України «Про національну поліцію», ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також недопустимість доказів, якими обґрунтовано винуватість ОСОБА_1 . Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції не надав даним обставинам належної оцінки та виніс помилкову постанову, яка йде врозріз з усталеною практикою ЄСПЛ та національних судів, суперечить положенням ст. 6 Конвенції та Закону України «Про національну поліцію».

Посилався на положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що містять функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, які були порушені працівниками поліції, оскільки вони примусово вимикали відеореєстратори, а також не зафіксували всі обставини події, зокрема факту керування транспортним засобом, усього процесу спілкування з ОСОБА_1 та процедури оформлення адміністративного матеріалу, на ньому відображено лише 20 секунд спілкування. Крім того, відеозапис не є належним доказом, оскільки вівся 23 лютого 2008 року з 14:41:40 по 14:41:59, а належний відеозапис мав би зафіксувати події, що відбувалися 15 жовтня 2022 року з 12:00 до 12:30.

Посилався на ч. 4 ст. 256 КУпАП, п. 11 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, зазначав, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав та обов`язків, зокрема право на захист, та лише введено в оману стосовно наявності права відмовитись від проходження огляду.

Зазначав, що в порушення ч. 3 ст. 261 КУпАП, Закону України «Про безоплатну правову допомогу», п. 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1163, Інструкції № 1376, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст. 55, 56, 69, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а також право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги. Порушення права ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу свідчить про недопустимість доказів, наявних в матеріалах справи.

Зазначав, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, направлення працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 не складалось, і йому не повідомлялось, що якого закладу пропонується поїхати та чи є він закладом, уповноваженим на проведення оглядів на стан сп`яніння.

Посилався на порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного просив постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника Гармаша М.Ю., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 231497 від 15 жовтня 2022 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга захисника Гармаша М.Ю. не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді неприродної блідості та тремтіння пальців рук, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак працівники поліції спровокували його та схилили до відмови від проходження огляду, що, на думку захисника Гармаша М.Ю., підтверджується неповнотою долученого до матеріалів справи відеозапису, є припущеннями, не підтвердженими будь-якими доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як взаємопов`язані з цими доводами аргументи захисника Гармаша М.Ю., що оскільки ОСОБА_1 в дійсності погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в передбаченому законом порядку, то склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відсутній.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості відеозапису, який є неповним і недостатнім, а хронометраж на ньому датується 2008 роком і не охоплює подій, які відбувались 15 жовтня 2022 року з 12:00 до 12:30, апеляційний суд виходить із наступного.

Так, у пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що камера працювала не безперервно, а дата і час на пристрої не встановлені відповідно до поточних дати і часу. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААБ № 231497 від 15 жовтня 2022 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду безперервно зафіксована на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені законом, оскільки наведене спростовується власним підписом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про обов`язок поліцейських роз`яснити ОСОБА_1 право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, з посиланням на п. 7 Розділу ІІІ Інструкції № 1376, ч. 3 ст. 261 КУпАП, Закон України «Про безоплатну правову допомогу» та п. 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1363, оскільки наведені положення застосовуються у випадку адміністративного затримання та складання протоколу про адміністративне затримання, чого в даному випадку не відбулось.

Крім того, апеляційний суд враховує, що право ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу було в повній мірі поновлено під час апеляційного перегляду.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що направлення на огляд працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 не складалось, і йому не повідомлялось, що якого закладу пропонується поїхати та чи є він закладом, уповноваженим на проведення оглядів на стан сп`яніння, з огляду на те, що положеннями ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року взагалі не передбачено складення направлення особи для огляду на стан сп`яніння у випадку її відмови від проходження такого огляду, а також повідомлення поліцейським особі назви медичного закладу, в якому такий огляд мав би проводитись.

Апеляційний суд відхиляє доводи щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду в зв`язку з відсутністю сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного КУпАП, ст. 250 якого передбачено, що участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу.

Виходячи із вищевикладеного, доводи апеляційної скарги захисника Гармаша М.Ю. про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, поверхневий розгляд справи, відсутність повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин, сумнівність та недопустимість доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга захисника Гармаша М.Ю. не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Гармаша Михайла Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.