Справа № 932/731/23
провадження № 3/932/575/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року в м. Дніпро суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сікора О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 231616 від 22 грудня 2022 року зазначено, що 22 грудня 2022 року о 12.07 год. ОСОБА_1 , знаходячись в приміщенні супермаркету «Варус-6», що розташований за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 118Д, таємно викрав з полиці магазину куряче філе, вартістю 151,72 грн, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 51 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Заяви про відкладення судового засідання подано не було. Наведене, враховуючи вимоги частини першої статті 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було достовірно відомо про факт складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді. Більш того, уповноваженою особою при складанні протоколу про адміністративне правопорушення попередньо було визначено дату судового засідання, про яку під підпис повідомлено особі.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з того, що останньою не було подано до суду жодних клопотань, заяв, заперечень тощо. Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що поліцейський кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 51 КУпАП, яка визначає, що правопорушенням визнається дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до частини третьої статті 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який обраховується на рівні податкової соціальної пільги 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року (відповідно до п.5 р.XX Податкового кодексу України), тобто в даному випадку виходячи з суми в розмірі 1240,50 грн.

Таким чином, відповідно до вищевказаних вимог закону крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 248,1 грн (0,2 х (50% х 2 481)).

Аналізуючи диспозицію вказаної статті, суд робить висновок, що адміністративна відповідальність настає за вчинення закінченого дрібного викрадення чужого майна, що характеризується можливістю особи розпорядитися викраденим на свій розсуд, тобто продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби.

Встановлені судом обставини виявленого правопорушення свідчать про відсутність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності можливості розпорядитись викраденим, а відтак в її діях відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 51 КУпАП.

Так, на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2022 року серії ВАБ № 231616 (зміст якого викладено вище);

рапорт поліцейського від 22 грудня 2022 року, відповідно до якого зазначено, що поліцейським встановлено факт крадіжки;

письмову заяву начальника відділу безпеки супермаркету «Варус-6» Бурко В.В. (без дати), в якій він просив вжити заходи щодо невідомої особи, яка вийшла за територію супермаркету з неоплаченим товаром;

письмові пояснення ОСОБА_2 (без дати) в яких він пояснив, що перебуваючи на робочому місці отримав повідомлення, що через каси самообслуговування вийшов чоловік не оплативши товар, якого він затримав.

розписку начальника відділу безпеки супермаркету «Варус-6» ОСОБА_3 (без дати), згідно з якою він взяв на відповідальне зберігання вказаний товар;

довідку про вартість викраденого, відповідно до якої станом на 22 грудня 2022 року куряче філе охолоджене масою 1,168 кг, коштувало 27,80 грн;

акт контрольного перерахунку від 25 грудня 2022 року.

Вказані докази суд визнає належними, допустими, але недостатніми у своїй сукупності для встановлення судом усіх обставин, що підлягають з`ясуванню.

Суд встановив, що 22 грудня 2022 року о 12.07 год. ОСОБА_1 , знаходячись в приміщенні супермаркету «Варус-6», що розташований за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 118Д, намагався викрасти з полиці магазину куряче філе охолоджене масою 1,168 кг, вартістю 151,72 грн.

Із вказаних доказів вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не набула можливості розпорядитись вказаним майном, вона навіть не вийшла з магазину перебуваючи під постійним контролем служби охорони, оскільки була одразу зупинена. А перетин нею касової зони може лише свідчити про закінчений замах на вчинення крадіжки, а не про закінчену крадіжку.

Висновок поліцейського зазначений у рапорті щодо вчинення закінченої крадіжки не підтверджений жодним доказом, а отже зроблений необґрунтовано.

Висновки суду щодо можливості притягнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності саме за закінчену дрібну крадіжку обґрунтовані наступним.

Як наголошується в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року № 10, крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України висловленої в ухвалі від 24 жовтня 2013 року у справі № 5-40кс13 висловила таку правову позицію: нормативне визначення закінченого і незакінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи, щодо яких касаційний суд постановив оспорену ухвалу, дають підстави дійти висновку про те, що дії особи, яка перебувала в торговому залі і заволоділа товаром, доступ до якого був вільний, подолала (пройшла) з ним касову зону, умисно не оплатила вартість товару і відразу після цього була затримана працівниками охорони торгового закладу, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15 та відповідною частиною статті 185 КК, оскільки така особа не мала реальної можливості розпорядитися товаром на свій розсуд.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2022 року № 686/13801/16-к вирішуючи правове питання щодо правильного визначення моменту закінчення злочину, передбаченого статтею 190 КК України, виснувала, що на відміну від викрадення чужого майна (таємного за статтею 185 КК України чи відкритого за статтею 186 КК України), де протиправне заволодіння чужим майном є початковим етапом реалізації умислу винної особи, що передує його вилученню з володіння потерпілого, законодавець пов`язує ознаки шахрайства саме із заволодінням чужим майном або набуттям права на нього, а тому кваліфікація діяння за статтею 190 КК України не пов`язана із встановленням реальної первинної можливості розпорядитися майном (правом на майно) на власний розсуд, що обов`язковим для викрадення, оскільки віддзеркалює момент юридичного завершення етапу протиправного вилучення чужого майна.

Застосувати в даному випадку висновки вищих судів надані в межах кримінальних проваджень дає можливість позиція Європейського суду з прав людини, який поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у пункті 43 рішення ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування статті 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень, віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями статті 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Положеннями статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини (щодо крадіжки ОСОБА_1 майна), які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а отже провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 статті 247, пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 51 КУпАП.

Керуючись статтями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 51 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 231616 від 22 грудня 2022 року закрити за відсутністю (недоведеністю) в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: _______________ О.О. Сікора