Справа №461/8224/23
Провадження №3/461/2920/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

20.09.2023 о 12 годині 26 хвилин у м. Львові на вул. Стрийській, 26, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes benz д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Крім того, 20.09.2023 о 12 годині 26 хвилин у м. Львові на вул. Стрийській, 26, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився.

ОСОБА_1 в ході розгляду справи факт вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнав, а факт вчинення правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП заперечив. З цього приводу сторона захисту надала суду письмові пояснення, які були підтримані в судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП допущено внаслідок того, що він відволікся при керуванні транспортним засобом, а тому порушив Правила дорожнього руху. У скоєнні даного порушення щиро кається, вину визнає.

Водночас, ОСОБА_1 заперечив факт вчинення ним правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП та просив закрити провадження у справі в цій частині. Так, ОСОБА_1 та його захисник вказали, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначили, що ОСОБА_1 поспішав у м. Тернопіль, де проходить лікування. При оформленні ДТП, яке сталося через неуважність ОСОБА_1 , поліцейські запропонували проїхати у медичний заклад. Оскільки ОСОБА_1 поспішав у інший медичний заклад, він вирішив під час здачі аналізів, які йому потрібні для лікування хвороби, одразу і пройти медогляд на стан сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_1 не довіряв працівникам поліції. З цього приводу надає суду результати дослідження у лабораторії «Медис», пройденого ним добровільно, згідно якого результат дослідження на алкогольне сп`яніння 0.00 ммоль.

Крім того, сторона захисту вказала, що на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських чітко проглядається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду. Також, захисник вказав на відсутність чітко зазначених ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , відсутність направлення на огляд, нероз`яснення належним чином прав особи, зокрема права на отримання правової допомоги.

Отже, вказуючи на відсутність направлення на медичний огляд, акту огляду на стан сп`яніння, чіткого і суцільного відеозапису подій та нероз`яснення прав ОСОБА_1 , сторона захисту просить закрити провадження у справі за ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/8224/23 (провадження 3/461/2920/23).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Згідно п. 13.3 Правил дорожнього руху, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015р. №1452/735 (надалі Інструкції), визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

-запах алкоголю з порожнини рота;

-порушення координації рухів;

-порушення мови;

-виражене тремтіння пальців рук;

-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

-поведінка, що не відповідає обстановці.

За вимогами пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Згідно п. 6 Розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до положень чч. 2, 3, 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 5, 6 та 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 передбачено, що підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявний склад вказаних вище адміністративних правопорушень, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД №569912 від 20.09.2023, серії ААД № 569911 від 20.09.2023, які містять формулювання вчинених правопорушень, рапортами працівника поліції від 20.09.2023 щодо подій які наведені у протоколах, відеоматеріалами долученими до протоколів, які засвідчують хід провадження у справі, зокрема складання процесуальних документів та осіб присутніх під час даних подій, а також засвідчують перебування на місці подій ОСОБА_1 та факт його відмови від проходження відповідного огляду, схемою місця ДТП, яка містить відомості про пошкодження та розташування транспортних засобів, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 водія автомобіля Mercedes benz д.н.з. НОМЕР_2 щодо обставин ДТП, а також поясненнями самого ОСОБА_1 в судовому засіданні, згідно яких він визнав факт вчинення правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а після дослідження відеозаписів долучених до протоколу фактично підтвердив факт відмови від проходження огляду, посилаючись на наведені вище мотиви.

Оцінюючи обґрунтованість доводів сторони захисту щодо заперечення факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, наведені у письмових поясненнях та озвучених в судовому засіданні, виходжу з наступного.

Наведені вище докази, за переконанням суду, є належними та допустимими, а тому приймаються до уваги під час провадження у справі та ухвалення рішення.

Даних про порушення поліцейськими вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, в ході судового розгляду не здобуто.

Долучені стороною захисту документи щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , а також результати аналізів лабораторії «Медис» не спростовують факт відмови від проходження огляду. Більше того, ОСОБА_1 не інкримінують перебування за кермом у стані алкогольного спяніння, а протокол складено щодо відмови від проходження відповідного огляду, а результати дослідження у лабораторії «Медис», згідно якого результат дослідження на алкогольне сп`яніння 0.00 ммоль, не можуть вважатися належним доказом, тим більше таке дослідження пройдено о 16 год 29 хв 20.09.2023, тобто через чотири години після ДТП.

Крім того, доводи сторони захисту стосовно того, що на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських чітко проглядається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Більше того, під час дослідження наведених відеоматеріалів судом безпосередньо у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 після роз`яснення йому поліцейськими у достатньо коректній і зрозумілій формі наслідків відмови від проходження огляду, відмовився від його проходження.

Відсутність, на думку сторони захисту, чітко зазначених ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не може вважатися належною підставою для закриття провадження. Більше того, такі ознаки виявляються і встановлюються за допомогою суб`єктивних даних, а саме оцінка наявності таких ознак інспектором і такі наведені у протоколі (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Саме з цією метою належною підставою для притягнення особи за ст. 130 КУпАП до відповідальності є не оцінка інспектора за його суб`єктивним сприйняттям, а належний висновок уповноваженого представника медичної установи або показники сертифікованого пристрою (наприклад Драгер).

У свою чергу, відсутність направлення на огляд також не може ставити під сумнів факт відмови від проходження огляду, тим більше, що оскільки особа відмовилась від проходження огляду потреби у виготовленні такого направлення не було.

Також, суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не роз`яснено його прав, адже такі спростовуються наведеним вище відеозаписом та самим протоколом про адміністративне правопорушення, до якого у ОСОБА_1 жодних зауважень не було і у якому зазначено, що йому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Даний протокол підписаний ОСОБА_1 особисто.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо того, що він поспішав до іншого медичного закладу та вирішив пройти огляд саме у цьому закладі, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки фактично зводиться до того, що ОСОБА_1 відмовився від виконання покладеного на нього ПДР обов`язку пройти огляд через те, що поспішав і вирішив на власний розсуд діяти у цій ситуації. Наведена позиція свідчить про неналежне знання ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, а не про наявність законних підстав для непритягнення його до відповідальності або встановлення порушень процедури адміністративного провадження. Зокрема, як наведено вище, згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В свою чергу, згідно п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.9 цих же Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На думку суду, наявність у Правилах дорожнього руху положень, які зобов`язують учасників цього руху знати правила та неухильно їх дотримуватись, в сукупності з тим фактом, що ці ж Правила містять положення про обов`язок проходження огляду у ситуації яка мала місце у цій справі, свідчать про те, що ОСОБА_1 повинен був розуміти, як його дії співвідносяться з наведеними положеннями ПДР та які вони можуть мати наслідки.

Щодо відсутності Акту огляду на стан сп`яніння, то він для притягнення особи до відповідальності не вимагається, адже у такому випадку огляд не проводиться саме внаслідок відмови водія. Водночас, відеозапис сформований окремими файлами не ставить під сумнів його зміст, адже сам ОСОБА_1 під час дослідження відеоматеріалів підтвердив у судовому засіданні те, що на цих файлах зафіксовано. Даних про те, що наведений відеозапис піддавався монтажу в ході розгляду справи не встановлено.

За переконанням суду позиція захисту спрямована лише на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не відображає фактичних обставин справи.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованих адміністративних правопорушень.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, належності, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у передбачений законом спосіб.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, з врахуванням положень ст. 36 КУпАП, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначеному законом розмірі.

Керуючись ст.ст. 124, 130, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/8224/23 (провадження 3/461/2920/23).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536 гривень 80 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький