ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Бондарєва Д.Ю. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2022 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вирішено вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік з дня винесення постанови про позбавлення такого права.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 15.10.2022 року о 14 год. 10 хв. в с. Мамаївці, вул. Шевченка, 3 керував транспортним засобом Mazda СХ5, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу алкотестера «Драгер» 7510, результат тесту позитивний 1,90 проміле, тест 331, чим порушив вимоги пункту 2.9 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Бондарєв Д.Ю. в своїй апеляційній скарзі вважає вищевказану постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а отже підлягає скасуванню у повному обсязі.

ЄУНСС №718/2320/22 Головуючий у І інстанції: Скорейко В.В.

Провадження №33/822/45/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Зазначає, що підставою зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та подальшої його перевірки на стан алкогольного сп`яніння, було порушення вимог п.12.4 ПДР України, яке полягало в тому, що останній керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год..

Про це свідчить постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6028161 від 15 жовтня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн..

Разом з тим, такі дії працівників поліції були оскаржені стороною захисту та постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.12.2022 року, позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області задоволено в повному обсязі, постанову по справі про адміністративне правопорушення від 15.10.2022 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито.

Таким чином вважає, що в матеріалах справи відсутні, в контексті положень ст. 251 КУпАП, належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з приписами ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" та подальшої перевірки щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу іншого адміністративного правопорушення.

В даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли би бути підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з ст. 35 Закону України "Про національну поліцію".

За таких обставин, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №154653 від 15.10.2022 р., складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за наслідком такої зупинки, як і всі інші докази, вказані у протоколі, є недопустимими доказами.

Окрім того, вказує про те, що з боку працівників поліції мала місце провокація, яка полягала у схилянні ОСОБА_1 до проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, оскільки працівникам поліції, таким чином було б легше довести факт адміністративного правопорушення, тоді як ОСОБА_1 був позбавлений законних процесуальних прав, зокрема, права відмовитися від проходження такого огляду, яким він мав намір скористатися.

Поряд з цим вважає, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не можуть бути допустимими доказами вини ОСОБА_1 , оскільки вони не є повними та безперервними в розумінні вимог нормативно правових актів.

Сам по собі факт визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження щодо ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Бондарєв Д.Ю. в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали вимоги апеляційної скарги і просили скасувати постанову суду.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з апеляційної скарги сторони захисту, адвокат Бондарєв Д.Ю. свої доводи обгрунтовує тим, що підстав для зупинки автомобіля ОСОБА_1 у працівників поліції не було і це доводиться постановою суду, а отже протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за наслідком такої зупинки, як і всі інші докази, вказані у протоколі, є недопустимими доказами.

Проте, суд апеляційної інстанції з такою позицією сторони захисту не погоджується та вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, суд не заперечує факту того, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли би бути підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, згідно з ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", що стало підставою оскарження їх дій та скасування прийнятої ними постанови відносно останнього.

Однак, саме ця постанова свідчить про факт керування машиною правопорушником ОСОБА_1 і сторона захисту в своїй апеляційній скарзі жодним чином не заперечує цього і не спростувала в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Отже, доводи сторони захисту про недопустимість доказів вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час слухання справи, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи про недопустимість доказів, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №154653 від 15.10.2022 року, яким встановлено, що 15 жовтня 2022 року о 14 год. 10 хв. в м. Мамаївці по вул. Шевченка, 3, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mazda СХ5, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат 1,90 проміле, чим порушив п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1,3).

Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пунктом 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими в нього ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Відповідно до роздруківки з приладу Alcotest Drager, результат стану алкогольного сп`яніння позитивний та склав 1,90‰. З результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис в акті та на роздруківці.

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції 475493, 476533 (а.с.6).

Від надання пояснень, при складанні протоколу, ОСОБА_1 відмовився, з протоколом про адміністративне правопорушення ознайомився та власноручно його підписав. Будь яких заперечень, незгоди чи клопотань не заявив.

При цьому, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в НОМЕР_2 та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT260196.(а.с.1)

Отже, зазначені вище документи підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них, останнім надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, не були предметом оскарження в суді.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості та недопустимості, як про те твердить сторона захисту, в суду немає. Крім того, такі дії працівників поліції, ОСОБА_1 жодним чином не оскаржував і з заявою до суду на їх неправомірні дії не звертався, та не заперечував встановлених ними фактів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази недопустимими, невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі адвокат, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта є такими, що не ґрунтуються на законі, а тому не знаходить підстав для скасування постанови районного суду та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , як про те апелює сторона захисту.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Бондарєва Д.Ю. залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська