Справа № 128/2502/23
Провадження № 33/801/764/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Дегтярьова Олега Миколайовича на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_2 через захисника - адвоката Дегтярьова О.М., подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в матеріалах справі відсутні докази руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , оскільки на відеозаписі долученому до матеріалів справи видно як автомобіль стоїть на узбіччі, з вимкненим двигуном.

На думку апелянта протокол про адміністративне правопорушення не повністю відповідає Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння…., оскільки в ньому не зазначено ознак сп`яніння ОСОБА_2 , його час не співпадає із часом, що зазначений на відеозаписі, а також у ньому на вказано відомостей про залучення свідків.

Вважає, що працівниками поліції порушено процедуру складання протоколу та інших матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , грубо порушено процедуру фіксації адміністративного правопорушення та процедуру проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки останній не був доставлений до медичної установи для проходження обстеження, як такий, що був не згодний з результатами алкотеста «Драгер».

Зазначає, що відеозапис з боді-камери поліцейського не може бути належним доказом, оскільки він є епізодичним (не безперервний) з поганим звукозаписом, через що не можливо зрозуміти про що йде мова між співрозмовниками.

В судовому засіданні захисник Дегтярьов О.М. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній.

ОСОБА_2 , повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, зазначивши в апеляційній скарзі клопотання про розгляду справи у його відсутність, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КпАП України особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи апелянта щодо невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КпАП України передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КпАП України і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що поставлено йому у вину, доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №099820 від 26.06.2023 року водій ОСОБА_2 о 23:44 год того ж дня - 24.06.2023 по вул. Алеї в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області керував автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою алкотесту «Драгер 6810» на місці зупинки.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Частиною першою статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів що, знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що згідно з статтею 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Для визначення у водія стану наркотичного сп`яніння обов`язкове проведення лабораторних досліджень, що визначено у п. 7 розділу III Інструкції.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КпАП України.

Отже, нормами законодавства передбачено, що лише у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт заперечує факт керування транспортним засобом (оскільки відеозаписами не підтверджено рух транспортного засобу та його зупинку) та факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про не зазначення у протоколі ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені у нього, і наявність яких є підставою для проведення огляду на стан сп`яніння є безпідставними, так як ознаки сп`яніння зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення у разі відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У даному випадку ОСОБА_2 не відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а суть правопорушення з приводу якого складено протокол полягає в тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівник поліції зазначив, що він має підозру на те, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а тому запропоновував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом проведеного за допомогою приладу «Drager 6810» огляду, який показав позитивний результат 1,40 ‰, що також стверджується роздруківкою приладу (а.с.10).

З даними роздруківки приладу «Drager 6810» ОСОБА_2 ознайомився, з таким результатом погодився, про що розписався на чеку приладу, чим спростовуються доводи останнього про те, що з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу він не погодився.

Більше того, з переглянутого судом відеозапису також встановлено, що на запитання поліцейського чи згоден ОСОБА_3 з результатом показника приладу «Drager» останній відповів ствердно «Так», чи бажає він пройти освідування в медичному закладі водій відповів «Ні»,

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис є фрагментарним, не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на відеозаписі зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_2 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності.

Так, відеозапис починається о 23 год 44 хв в той момент, коли працівник поліції підходить до авто, за кермом якого перебував ОСОБА_2 , який на запитання поліціанта «Куди прямуєте», відповів «Додому». При цьому ОСОБА_2 не повідомив (не заперечив) про те, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, цей факт також не був підтверджений іншими пасажирами, що знаходились в авто на пасажирських сидіннях.

В протоколі про адміністративне правопорушення у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_2 також не вказав, що не керував даним транспортним засобом, обмежившись лише формальною фразою « пояснення надам в суді».

А тому заперечення факту керування транспортним засобом (оскільки відеозаписами не підтверджено рух транспортного засобу та його зупинку) ОСОБА_2 є безпідставними, спрямовані на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово наголошував, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Посилання захисника на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння не було залучено свідків до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КпАП України огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час проведення огляду ОСОБА_2 поліцейським застосовувались спеціальні технічні засоби відеозапису, сам відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому не залучення свідків не є порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КпАП України.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на неякісний звукозапис, з якого не можливо зрозуміти суть розмови між працівником поліції та ОСОБА_2 не є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.

Із змісту (звуку) вказаних відеофайлів можна встановити, про що працівник поліції спілкується із особою, вказуючи на результати приладу «Драгер» і що ОСОБА_2 керує в стані алкогольного сп`яніння, в свою чергу особа вказує, що з результатом згоден, проходити освідування медичному закладі не бажає.

Таким чином, інформація, що міститься на відеозаписі, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Досліджені судом відеозаписи є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції, ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Водночас суд наголошує, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Дегтярьова Олега Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник