ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі судді Черкова В.Г., за участю секретаря судового засідання Гандзюк К.С., прокурора Новікова В.С., захисника Смаль О.П., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покровськ, Донецької області, громадянина України, депутата Селидівської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 755 від 03 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Селидівської міської ради, та згідно п.п. «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28, 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», 18 січня 2021 року (точний час є встановлений), перебуваючи в приміщенні Селидівської міської ради Донецької області за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8, не повідомив у встановленому законом порядку колегіальний орган міську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час голосування на третьому пленарному засіданні першої сесії Селидівської міської ради 8 скликання про обрання ОСОБА_1 секретарем Селидівської міської ради, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 756 від 03 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Селидівської міської ради, та згідно п.п. «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, відповідальними за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст.. 28, 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», 18 січня 2021 року (точний час не встановлений), перебуваючи в приміщенні Селидівської міської ради Донецької області за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів під час голосування на третьому пленарному засіданні першої сесії Селидівської міської ради 8 скликання про обрання ОСОБА_1 секретарем Селидівської міської ради, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року справи про адміністративні правопорушення за вказаними протоколами об`єднані в одне провадження.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2023 року матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Донецькій області ДСР Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП прийняти до провадження судді Черкова В.Г.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників, суд прийшов до наступного.

За змістом статей 245, 280, 283 КУпАП для прийняття законного та обґрунтованого рішення слід забезпечувати всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В постанові КАС ВС від 31.05.2022 (справа № 712/12148/16-а) вказано, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 2.2 рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України, про адміністративні правопорушення» провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом: фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 Кодексу).

Таким чином моментом виявлення правопорушення є дата, коли особа, яка вправі складати протокол про адміністративне правопорушення, оцінюючи зібрані відповідно до ст. 251 КУпАП докази, приходить висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, в діях конкретної особи та складає з цього приводу відповідний протокол про адміністративне правопорушення. У даному випадку це 03.12.2021, про що зазначено у відповідних протоколах про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд не приймає доводи захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про порушення строків складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у справі "Волков проти України" (рішення від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив: "Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності. захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, то мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень." (§§137, 139).

Практика ЄСПЛ не містить конкретних вимог щодо того, яким тривалим має бути строк притягнення до відповідальності, у тому числі до адміністративної, залишаючи це питання на розсуд держави, у першу чергу, законодавця. Проте, на думку ЄСПЛ, держави повинні встановити такі строки, при цьому відповідні норми мають відповідати критеріям якості та передбачуваності, що накладає певні обмеження під час їх тлумачення, таке тлумачення має бути виключно послідовним роз`ясненням правил кримінальної, адміністративної чи іншої відповідальності, яке повинно бути сумісним з сутністю правопорушення та може бути розумно передбачуваним (див.:OAO NEFTYANAYA KOMPANIYA YUKOS v. RUSSIA, §571).

В той же час, відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

КУпАП не передбачено продовження строків накладення адміністративних стягнень, у разі їх закінчення провадження у справі підлягає безумовному закриттю (без накладення адміністративного стягнення) попри встановлення судом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. У цьому випадку правопорушник не несе за свою протиправну поведінку установленої законом міри відповідальності, яка застосовується, в тому числі, з метою його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, а отже, не виконуються завдання цього Кодексу, у тому числі через незадовільну роботу державних інституцій.

В той же час, правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) повинна застосовуватись лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючи і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою/нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення. Крім того, стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати низку обставин, в тому числі чи винна особа в його вчиненні.

За таких обставин, посилання захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на висновок Науково - консультативної Ради при Вищому адміністративному суді України не може служити законною підставою для закриття провадження без дослідження обставин справи та встановлення наявності або відсутності його вини. Крім того, цей висновок має лише рекомендаційний характер, а тому не є обов`язковим для виконання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

При здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд відзначає, що до заміни судді судовий розгляд у цій справі вже тривав 1 рік 10 місяців (хоча положенням КУпАП передбачено 15 днів) і за цей час попереднім складом суду було досліджено відповідний обсяг доказів, з урахуванням цього суд не може не взяти до уваги право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, отримати відповідне судове рішення в розумний строк (стаття 6 Конвенції), яке при анулюванні результатів попереднього розгляду і розгляді справи з початку практично не можливо було забезпечити.

З урахуванням того, що і прокурор, і захисник та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не заперечували проти закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу), але прокурор просив визнати винним та закрити, а сторона захисту закрити без зазначення вини, то в такому випадку суд вважає, що питання про застосування ст. 38 КУпАП повинно бути вирішено з урахуванням ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що докази за нормами КУпАП збираються особами, які складають протокол про адміністративне правопорушення. Із викладеного цілком логічним є те, що лише після оцінки зібраних доказів відповідна посадова особа, у разі наявності складу правопорушення, складає протокол про адміністративне правопорушення, який направляє до органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу та долучені докази до протоколу повинні бути незмінними протягом всього часу розгляду відповідної справи, оскільки з одного боку пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 6 Конвенції визначено, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; а з іншого долучення нових доказів, які не були долучені до складеного протоколу при його направленні, призводить до порушення ст. 268 КУпАП через те, що особа повинна захищатися від нових доказів, які їй раніше не були відомі, хоча їй відомо про складений відносно неї протокол та збирання нових доказів порушує розумний строк розгляду справи. При тому, що під час розгляду справи в суді, докази про винуватість особи збирає вже прокурор, всупереч вимог ст. 251 КУпАП, відповідно до якої, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 250 КУпАП визначено, що при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою. Хоча положенням КУпАП не передбачено право прокурора здійснювати якісь дії щодо збору доказів, складання протоколу, як це передбачено у кримінальних провадження, та його участь розпочинається вже при судовому розгляді справи, але це жодним чином не позбавляє права прокурора заявити про повернення відповідної справи для належного оформлення чи безпосередньо клопотати про закриття справи через відсутність доказів вини особи, особливо коли складанню протоколу передував значний проміжок часу після відповідної дії або бездіяльності особи.

Повертаючись до даної справи, судом встановлено наступне.

Прокурор пояснив, що з клопотанням про закриття справи не згоден. Вважає, що кожен суддя є незалежним у професійній діяльності та повинен керуватися своїм внутрішнім переконанням на підставі досліджених матеріалів, а не рішенням інших судді у інших провадженнях. Наразі окрім закінчення строків притягнення до відповідальності, інших підстав для закриття провадження не має, тому ще не можливо зробити висновок про наявність чи відсутність ознак інкримінованих правопорушень. Просить дослідити всі докази, наполягає на допиті свідка ОСОБА_2 , який вже допитувався при іншому складі суду, тому знову допитати його. Протокол складається в момент виявлення правопорушення, а не з моменту його вчинення. Не заперечує проти закриття провадження на підставі ст. 38 КУпАП, але з визнанням вини. (Після перерви та ознайомленням з клопотанням) доповнив, що протокол складений 03.12.2021 за порушення 18.01.2021 в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, порушень не було та не всі висновки у клопотанні є релевантними на даний час. Посилається з приводу на листи Донецького апеляційного суду та Верховного суду. Зазначає, що в клопотанні не вказано на якій підставі просять закрити провадження, тому просить відмовити у задоволенні клопотання. При допиті свідка ОСОБА_2 було встановлено інших свідків, які знають про обставини справи та не вивчено дик з обставинами.

Захисник пояснив, що протокол складений з порушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. З клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згоден, але із зауваженням, що у разі закриття на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, то в рішенні не вказувати наявності ознак (складу) правопорушення. Просить закрити за аналогією зі справою щодо п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. (Після перерви та ознайомленням прокурора з клопотанням) доповнив, що потрібно прийняти до уваги весь текст клопотання, містить декілька підстав для закриття. Якщо суд вирішить, що протокол не відповідає його змісту та формі просить повернути для опрацювання; якщо в діях ОСОБА_1 не має складу правопорушення то не має складу, якщо за ст. 38 КУпАП, то прийняти ці обставини та закрити.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснив, що справа чисто політична. Мінялося кілька прокурорів, затягування справи. Протокол повинен бути складений не пізніше півроку, але даний через рік. Інша суддя розглянула аналогічну справу щодо ОСОБА_3 та закрила провадження (не має конфлікту інтересів). Прокурор не допитував тих, що є в матеріалах справи, приводив інших осіб. Подали клопотання про закриття цією справи аналогічно справи ОСОБА_3 . Вважає, що 3 протоколи розглядалися в одному суді, при цьому один протокол закрили у зв`язку з відсутністю складу злочину, а ніш розглядаються. Вказує, що суду протягом 3-х років разом з прокурором, які мінялися, достатньо часу бачити, якщо було порушення закону, то винести відповідне рішення. Просить закрити справу аналогічно справи ОСОБА_3 . Вину не визнає. (Після перерви та ознайомленням прокурора з клопотанням) доповнив, що вважає дату виявлення раніше, оскільки до справу, чомусь, не долучено дві відповіді ОСОБА_4 щодо відсутності складу правопорушення. Вказує, що засідання було відкритим. Просить закрити справу.

Відповідно до рішення Селидівської міської ради від 27.11.2020 № 8/1-1 «Про інформацію Селидівської міської територіальної виборчої комісії про результати голосування і підсумки виборів депутатів Селидівської міської ради 8 скликання і Селидівського міського голови визнано повноваження новообраних депутатів міської ради VIII скликання, ОСОБА_3 обрано депутатом Селидівської міської ради.

Згідно повідомлення від 26.11.2020 року депутати Селидівської міської ради, у тому числі ОСОБА_3 , звернулися до Селидівського міського голови ОСОБА_5 з пропозицією щодо кандидатури на посаду секретаря Селидівської міської ради ОСОБА_1 .

Згідно протоколу другого пленарного засідання першої сесії Селидівської міської ради VIII скликання від 16.12.2020 року на порядку денному вказаного засідання було, зокрема, питання щодо обрання секретаря Селидівської міської ради. На даному засіданні при розгляді питання про обрання секретаря Селидівської міської ради VIII скликання міський голова ОСОБА_5 запропонував обрати секретарем міської ради депутата ОСОБА_6 . Було вирішено обрати лічильну комісію у складі 5 осіб, затверджено протоколи № 1, № 2, №3 лічильної комісії. Головою комісії було обрано ОСОБА_7 . Після оголошення результатів голосування міському голові було надано подання від депутатів з пропозицією нової кандидатури на посаду секретаря міської ради - Сукова Р.М. Міський голова ОСОБА_5 оголосив перерву і запросив лідерів політичних сил обговорити наступні питання порядку денного та подане подання. Після 30 хвилинної перерви міський голова ОСОБА_5 оголосив перерву в пленарному засіданні сесії для вивчення питання стосовно поданої кандидатури на посаду секретаря міської ради та відпрацювання документу в рамках чинного законодавства.

18 січня 2021 року відбулося третє пленарне засідання першої сесії Селидівської міської ради 8 скликання. За змістом протоколу даного засідання головуючим було запропоновано продовжити роботу сесії за порядком денним, затвердженим на другому пленарному засіданні першої сесії Селидівсьої міської ради 8 скликання.

Зі змісту вищевказаного протоколу вбачається, що при голосуванні щодо питання про обрання Селидівської міської ради «за» проголосувало 14 депутатів, «проти» та «утрималось» - 0. ОСОБА_3 приймав участь у голосуванні, про що свідчить його підпис.

Рішенням Селидівської міської ради від 18 січня 2021 року № 8/1-5 секретарем міської ради обрано ОСОБА_1 .

З депутатського звернення народного депутата України ОСОБА_4 вбачається, що він звернувся до Національної поліції України, Генеральної прокуратури України, Національного агентства з питань запобігання корупції, його перше депутатське звернення було № 266д9/15-2021/233668 від 11 вересня 2021 року щодо порушення вимог антикорупційного законодавства при прийнятті рішення Селидівською міською радою від 18 січня 2021 року № 8/1-5 «Про обрання секретаря міської ради». У цьому зверненні він просить повторно провести перевірку фактів, викладених у депутатському зверненні стосовно наявності в діях ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 під час обрання секретаря Селидівської міської ради конфлікту інтересів, скласти протокол про адміністративне правопорушення та притягнути винних до відповідальності.

Згідно оголошень від 18.01.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було повідомлено про конфлікт інтересів.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 03.12.2021 року зазначено, що 18.01.2021 року він був присутній на сесії міської ради, де розглядалось питання щодо обрання секретаря Селидівської міської ради. Під час проведення вказаної сесії, перед розглядом питання щодо обрання секретаря, він відповідно до ч. 1 ст. 59-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» публічно повідомив присутніх на сесії, що в нього виникає конфлікт інтересів під час голосування за себе. У зв`язку з чим, йому не заборонено брати участь у розгляді питання щодо секретаря. Чому ОСОБА_7 , як головуючий, не зазначив це у протоколі сесії, йому не відомо. Також ним особисто, під час сесії було написано оголошення про виникнення у нього конфлікту інтересів та передано головуючому Осіпову Л.М.

Згідно пояснень ОСОБА_8 від 01.12.2021 року зазначено, що 18.01.2021 року вона, як депутат Селидівської міської ради, була присутньою на сесії міської ради, де розглядалось питання щодо обрання секретаря Селидівської міської ради. Депутати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є рідними братами. ОСОБА_1 в усній формі повідомив сесію міської ради про наявність у нього конфлікту інтересів під час голосування за секретаря міської ради. Але коли було повідомлено про конфлікт інтересів до початку сесії або перед розглядом даного питання, вона не пам`ятає. Однак підтверджує, що повідомлення від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про конфлікт інтересів були.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 01.12.2021 року надали аналогічні пояснення.

Згідно пояснень ОСОБА_12 від 01.12.2021 року зазначено, що 18.01.2021 року він, як депутат Селидівської міської ради, був присутнім на сесії міської ради, де розглядалось питання щодо обрання секретаря Селидівської міської ради. Під час вирішення питання про обрання секретарем Селидівської міської ради ОСОБА_1 , останнім та його братами ОСОБА_3 та ОСОБА_3 повідомлялось про наявність конфлікту інтересів публічно перед початком сесії шляхом усного висловлювання.

Згідно пояснень ОСОБА_7 від 01.12.2021 року зазначено, що 18.01.2021 року було проведено сесію, на якій він був головуючим та розглядалося питання про обрання секретаря Селидівської міської ради ОСОБА_1 . Під час засідання, коли саме він не пам`ятає, братами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 було публічно повідомлено про виникнення конфлікту інтересів. Що дане повідомлення потрібно було внести в протокол засідання він не знав. Коли було надано письмове повідомлення він не пам`ятає. Заявлені звернення не були зареєстровані у зв`язку з тим, що він не знав, що їх треба реєструвати та долучати до протоколу.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_3 є суб`єктом, на який поширюється дія цього Закону.

Згідно з п.п. 1,3 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Частина 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає покарання за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Диспозиція частини 2 цієї ж статті передбачає вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» правила врегулювання конфлікту інтересів у діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

У відповідності до ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», в редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати про можливість, зокрема, депутата міської ради, брати участь у прийнятті рішень ради за умови самостійного публічного оголошення про конфлікт інтересів під час засідання.

Суд звертає увагу, що стаття 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції, чинній на день вчинення адміністративних правопорушень, не містить чітких положень про те, яким чином повинна фіксуватися така заява про наявність конфлікту інтересів.

Так, згідно із Регламентом Селидівської міської ради, на кожній сесії ведеться протокол.

Згідно з ч. 16 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні.

Проте протокол засідання від 18 січня 2021 року не містить зазначення про оголошення будь-ким з осіб, які приймали участь у засіданні ради, про наявність конфлікту інтересів.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не може нести відповідальність за зміст протоколу, та, відповідно, за внесення чи невнесення окремих даних до нього.

Крім того, ч. 2 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції, чинній на день вчинення адміністративних правопорушень, передбачала, що здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам, консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою.

Таким чином, вже постійна комісія, яка передбачена цим законом, повинна була діяти відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» та прийняти рішення про здійснення зовнішнього контролю з визначенням форми контролю як це передбачено ч.1 та 3 ст. 33 цього закону.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних даних щодо подальших дій, вчинених такою комісією після повідомлення особою про наявність конфлікту інтересів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що загальна кількість депутатів, що повинна була приймати участь у засіданні, становила, 26. Разом з тим, після залишення певної кількості депутатів засідання, їх залишилося 14.

Частина 3 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що у разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

З урахуванням наявної кількості депутатів під час голосування, неучасть особи, що притягується до адміністративної відповідальності, могла би призвести до неправомочності засідання, та як вже було зауважено вище, жодних засобів зовнішнього контролю Селидівською міською радою здійснено не було.

Суд також звертає увагу на наданий відеозапис до протоколів про адміністративне правопорушення та зауважує, що даний диск не містить повного перебігу засідання, що мало місце 18 січня 2021 року. Крім того, із даного запису неможливо однозначно встановити, що він був здійснений в день та час, зазначений в протоколах про адміністративне правопорушення.

Важливим є також те, що матеріали справи містять рапорт про дозвіл на долучення даного відеозапису, датований 06 грудня 2021 року, тобто після складання протоколів про адміністративне правопорушення від 03 грудня 2021 року.

Таким чином, суд не приймає до уваги даний відеозапис як належний доказ вчинення адміністративного правопорушення.

Стосовно доводів захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо врахування в даній справі рішення щодо ОСОБА_3 , то суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Преюдиція, з урахуванням обмежень, передбачених ЦПК, КАС, ГПК та ст. 90 КПК України, не повинна мати абсолютного характеру, тому-що це дозволяло б увіковічити в рішенні суду по іншій справі факти, які категорично розходяться із реальністю. З цього також слідує, що преюдиція не може поширюватись на особу, яка не була учасником процесу, бо вона в цьому разі позбавляється можливості заперечити преюдиційні обставини своїми контр-доказами (тобто порушується рівність сторін).

Так, з копії постанови Селидівського міського суду Донецької області від 26.01.2023 (справа № 242/6530/21), яка набрала законної сили 06.02.2023, вбачається, що дійсно справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обставини справи, які видно із тексту вказаної постанови, мають схожість із даною справою (зокрема: дата, час, голосування з приводу одного питання, місце такого голосування, протокол такого голосування, учасники голосування, його результат, статті КУпАП), але ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в даній справі, не приймав участь у судовому розгляді та не допитувався в тій, тому вважати вказану постанову доказом або преюдиційним рішенням в даній справі суд не має належних правових підстав.

Що стосується доказів, які зібрано вже під час розгляду попереднім судом, та які просив дослідити прокурор в теперішньому процесі, та витребувати нові докази, то суд виходить з наступного.

КУпАП передбачає скорочену процедуру розгляду справ на відміну від КПК України. На це вказує і обмежений строк розгляду справи, лише 15 діб, і відсутність дослідження доказів як окремої стадії розгляду, при наявності обставин, що виключають провадження в справі. Також КУпАП не передбачає відкладення розгляду, витребування доказів, попередження свідків про кримінальну відповідальність та приведення їх до присяги. Так, звісно деякі елементи розгляду можливо застосовувати за аналогією з КПК України, проте, ні коли мова їде про погіршення становища особи, що притягається до відповідальності. Тобто КУпАП вимагає, що на момент розгляду справи всі докази повинні бути зібрано особою, яка має право складати протокол, а сам розгляд є фінальною частиною провадження по справі, який повинен відбуватися одномоментно. Особливо це стосується розгляду клопотань про закриття з підстав, що виключають провадження в справі. Неприпустимим є те, що протокол подається до суду без належного доказового підґрунтя, а уже в процесі прокурор починає збирати докази, не є особою яка має право складати протокол, та доказувати винність особи, яка притягується до відповідальності і це відбувається майже два роки. Участь прокурора регламентується статтею 250 КУпАП і несе наглядовий характер за виконанням законів при провадженні. В рамках нагляду та відповідно до сформованої судової практики, прокурор має право заявити клопотання про повернення справи для належного оформлення. Після чого, особа, яка має право складати протокол, збирає (доповнює) необхідні докази, які мають бути дослідженні судом, та долучає їх до протоколу. В подальшому справу спрямовується повторно до суду для розгляду. Можливо тому законодавець регламентує по даних справах тривалий строк накладення адміністративного стягнення. Проте відповідних клопотань з боку прокуратури не заявлено.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

За своїм змістом диспозиції «корупційних» статей КУпАП є бланкетними, відсилають до інших законів, нормативно-правових актів. Отже, за наявності колізії, підлягають застосуванню висновки, викладені у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", в якому визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

За таких обставин, суду не надано переконливих та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, в зв`язку із чим провадження у справі слід закрити на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому застосування положень ст. 38 КУпАП в даному випадку не можливе.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови виготовлений 06.10.2023 року.

Суддя В.Г. Черков