ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21985/22

Провадження № 33/4820/98/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., за участю секретаря Антала Є.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 28 грудня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

За постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 , 11.10.2022 року близько 13:00 годин в АДРЕСА_2 , вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що виразилося у погрозах фізичною розправою, ударах по вхідних дверях.

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вважає, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам, є необґрунтованою, упередженою та незаконною.

Вказував, що жодних дій психологічного характеру, зокрема погроз фізичною розправою, він щодо потерпілої не вчиняв. 11.10.2022 року він прийшов до місця проживання колишньої дружини з метою відвідати та поспілкуватись з дітьми. Колишня дружина не надавала згоду на побачення з дітьми, почала нервувати, кричати та повідомила, що він не буде «батьком вихідного дня». Старший син почав плакати, ОСОБА_2 зачинила вхідні двері. Щоб заспокоїти сина він постукав у двері.

Крім того, зазначає, що оскаржувана постанова містить висновок про те, що потерпілій ОСОБА_2 його діями могла бути завдана шкода психологічного характеру. Тобто суд першої інстанції прийшов до висновку про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП, лише припустивши завдану шкоду психологічного характеру, проте заподіяння такої шкоди чи можливості її заподіяння суд не встановив.

ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце апеляційного перегляду провадження провадження 30.01.23 року на 16 годину, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, судовий розгляд було відкладено на 06.02.23 року на 16 годину. 06.02.23 року від ОСОБА_1 , до апеляційного суду надійшла заява про відкладення судового розгляду через хворобу без надання відповідних документів на підтвердження цих обставин, за телефоном ОСОБА_1 повідомив, що надати медичні документи на підтвердження хвороби 06.02.23 року він не може.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.Враховуючи, що ОСОБА_1 було повідомлено належним чином про час та місце судового розгляду, ним не надано належних документів на підтвердження обставин, на які він посилається в заяві від 06.02.23 року, суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 у його відсутності.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вважає що наведені вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконані не були.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до п.3 ч.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству № 2229-VIII від 07.12.2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

Проте, матеріали справи не містять фактичних даних щодо конкретних дій та їх наслідків, вчинення особою, що притягується до адміністративної відповідальності і належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.

Доказами у провадженнях про адміністративні правопорушення виходячи з положень ст. 269,272, КУпАП є пояснення потерпілої, свідків письмові матеріали додані до протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу. У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст.7,245,279,280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що виразилося у погрозах фізичною розправою, ударах по вхідних дверях (а/с 1)

З заяви потерпілої ОСОБА_2 від 11.10.22 року ( а/с 2) вбачається, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , погрожував їй фізичною розправою та вчинив щодо неї психологічне насильство через те, що не бажає платити аліменти на дітей.

В своїх поясненнях (а/с - 3) ОСОБА_2 , вказує, що ОСОБА_3 11.10.22 року близько 12 години на місцем її мешкання погрожував їй фізичною розправою через те, що вона не бажає відмовлятися від аліментів, бив кулаками в стіну та розбив комп`ютер.

Протокол, що надійшов на розгляд суду та додатки до нього не містить будь-яких інших відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП, крім пояснень потерпілої зі змісту пояснень якої вбачається, що у неї з ОСОБА_1 є суперечки щодо сплати аліментів на дітей, через що 11.10.22 року між ними виникла сварка, під час якої він їй погрожував фізичною розправою.

Пояснень свідків, письмових документів фото таблиць на підтвердження пошкодження майна ОСОБА_1 за обставин, вказаних потерпілою при складанні протоколу матеріали провадження не містять.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що слід безумовно довіряти поясненням потерпілої ОСОБА_2 , оскільки з її ж пояснень вбачається, що між сторонами є суперечка щодо уплати аліментів на дітей. Таким чином, лише пояснення потерпілої ОСОБА_2 про обставини події не можна визнати достатніми для доведення обвинувачення, оскільки вони містять виключно її бачення ситуації, яка сталася 11.10.22 року.

Суд вважає що у даному випадку психологічне насильство з боку ОСОБА_1

хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, його зміст не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст.62 Конституції України.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів, на підставі яких суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Крім того, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про місце (адресу) інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що також залишилося поза увагою суду при розгляді провадження.

За наслідками апеляційного перегляду провадження суд, приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП , ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 28 грудня 2022 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч.1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Постанова є остаточною, набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя: Топчій Т.В.