Справа № 204/9869/22
Провадження № 3/204/169/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Юшков М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №352183 від 30.10.2022, 30 жовтня 2022 року о 09:55, в м.Дніпро, по вул.Енергетична, буд.11, водій водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Вчинив правопорушення двічі протягом року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток, які містяться в матеріалах справи (а.с.10-12), причини неявки суду не повідомив. Враховуючи той факт, що судом було використано всі можливі засоби повідомлення особи, та те, що подальше відкладення справи призведе до затягування її розгляду, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №352183 від 30.10.2022(а.с.1);

- диском, на якому зафіксовані обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт того, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі(а.с.2);

- рапортом співробітника поліції, з якого вбачається, що 30.10.2022 під час патрулювання, було зупинено автомобіль «NISSAN MAXIMA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на боді-камеру. На водія складено протокол за ч.3 ст.130 КУпАП та відсторонено від керування(а.с.3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.10.2022 (а.с.4);

- розпискою ОСОБА_1 від 30.10.2022 про відсторонення його від керування (а.с.5);

- карткою обліку адміністративного правопорушення на водія ОСОБА_1 з якого вбачається, що 24.06.2022 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, (а.с.6);

Відповідно до ч.3 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинене особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №352183 від 30.10.2022 співробітниками поліції невірно кваліфіковано дії правопорушника ОСОБА_1 . Так за протоколом ОСОБА_1 інкриміновано правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП, але у справі відсутні підтверджуючі матеріали щодо притягнення двічі протягом року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. В матеріалах справи наявні довідки, які підтверджують, що ОСОБА_1 протягом року піддавався стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши все між собою у сукупності, суд робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у тому, що він 30.10.2022 дійсно керував транспортним засобом «NISSAN MAXIMA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та піддавався протягом року стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеню вини та інших вимог ст.33 КУпАП, а також безальтернативність санкції ч.3 ст.130 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.130, ст.ст.40-1, 283-285, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, та позбавити права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: М.М. Юшков