Справа № 505/3579/22
Провадження № 3/505/388/2023
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.11.2023 року Котовський міськрайонний суду Одеської області в складі:

головуючої судді Павловської Г.В.

при секретарі судового засідання Марченко Н.Б.

у відсутності :

адвоката Зінюка О.О.

особи, відносно якої складено адмінпротокол ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Зінюка О.О. про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області, по адміністративній справі яка надійшла від Подільського РУП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

працюючого ТЧ2 ст. Подільськ, який зареєстрований та

мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №172295 від 07 листопада 2022 року з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

З зазначеного протоколу вбачається, що 06 листопада 2022 року о 23 годині 59 хвилини по вул. Бірзульська, 16 в м. Подільськ, Одеської області, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ Daewoo T13010, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

03 жовтня 2023 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Зінюка О.О. надійшла заява в якій він просив задовольнити заяву про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловській Г.В. та Івінському О.О. по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Адовакат ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вирішуючи питання про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно вимог ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід.

Рада суддівУкраїни пунктом4рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Норми КПК України передбачають підстави, за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні.

У випадку заявлення відводу (самовідводу) у справі про адміністративне правопорушення, суди застосовують аналогію права та норми КПК України при розгляді таких заяв.

На підставі ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Отже, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, які суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу або відводу з підстав, вже розглянутих судом, за відсутності нових обставин чи доказів.

Розвязуючи питання, чи має зазначений відвід ознаки зловживання правом, суддя зазначає про таке.

КПК України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами.

Згідно правового висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к, суд констатував, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Верховний Суду своїх рішеннях не одноразово наголошував, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або повязаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Щодо заявленого відводу суддя зазначає таке.

Справа про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП перебуває у провадженні судді Павловської Г.В. з 09 листопада 2022 року, неодноразово розгляд справи відкладався за клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та була знята з розгляду з підстав заявленних відводів судді Павловської Г.В.

Постановою судді Котовського міськрайсуду, Одеської області Івінського О.О. від 25 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Котовського міськрайсуду, Одеської області Павловської Г.В. від розгляду справи №505/3579/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України відмовлено.

Постановою судді Котовського міськрайсуду, Одеської області Івінського О.О. від 02 листопада 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Котовського міськрайсуду, Одеської області Павловської Г.В. від розгляду справи №505/3579/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України відмовлено.

У задоволенні відводів було відмовлено, оскільки заявник не навів конкретних фактів, які б вказували на можливу упередженість судді та не зазначив доказів заінтересованості судді у розгляді справи.

Ключовим у питанні визначення зловживання є мета, яка переслідується учасником судового провадження при реалізації своїх процесуальних прав.

03 жовтня 2023 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Зінюка О.О. надійшла заява в якій він просив задовольнити заяву про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловській Г.В. та Івінському О.О. по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Виходячи зі змісту ст. 81 КПК України, слід зробити висновок, що вказаною статтею передбачено можливість заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження. Слідчий суддя, який розглядає відвід іншому слідчому судді або судді не здійснює судове провадження, а його повноваження обмежено лише рамками з`ясування правомірності відводу, а тому заявлення відводу слідчому судді, який розглядає заяву про відвід іншому судді чинним КПК не передбачено.

Аналогічна позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.06.2016 №223-1650/0/04-16 "Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні".

Тому заявлення відводу судді Павловській Г.В., від розгляду провадження, яке стосується вирішення питання про відвід, суд розцінює як зловживання правом на відвід.

Вищевказані обставини свідчать проте, що ОСОБА_1 неодноразово подавав до суду заяви про відвід судді Павловської Г.В., намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення ,використовуючи надані процесуальні права в супереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк. Така поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності розцінюється як недобросовісна.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суддя зазначає, що дії ОСОБА_1 щодо повторного заявлення завідомо безпідставного відводу свідчать про очевидне зловживання ним своїми процесуальними правами.

В даному випадку зловживання процесуальними правами має форму штучного ускладнення процесу розгляду справи в результаті поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що перешкоджає винесенню рішення у справі, оскільки неодноразове подання необґрунтованих заяв про відвід судді у цій справі спрямовано на свідоме, невиправдане затягування судового процесу.

Також, суддя зазначає, що у даній ситуації є наявними факти використання ОСОБА_1 наданих йому прав всупереч їхньому призначенню з метою перешкоджання діяльності суду у правильному та своєчасному розгляді і вирішенні справи та необґрунтованого перевантаженняроботи суду.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зінюка Олега Олеговича про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області необхідно залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зінюка Олега Олеговича про відвід суддям Котовського міськрайонного суду Одеської області - від розгляду справи №505/3579/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України - залишити без розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Павловська