Справа № 732/173/23
провадження № 3/732/230/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Городня

Суддя Городнянського районного суду Чернігівської області Карпинська Н.М., секретар Кирієнко Т.М.., за участі ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 51 КупАП, яка надійшла з ВПД № 1 Чернігівського районного управління поліції ГНУП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов протокол серії ВАВ № 249127 від 17.10.2022 за змістом якого ОСОБА_1 , 17.10.2022 о 13-тій годині 30 хвилин, перебуваючи на полі поблизу с. Івашківка, яке обробляє ТОВ „Білорусь шляхом вільного доступу таємно зірвав зі стебел качани кукурудзи загальною вагою 101,250 кг на загальну суму 443,47 грн, що за висновком особи уповноваженої складати протокол кваліфіковане як дрібне викрадення чужого майна та правопорушення, передбачене ч.1 ст. 51 КупАП. Складенню протоколу про адміністративне правопорушення передувала постанова слідчого про закриття кримінального провадження за ознаками ч.4 ст. 185 КК України на підставі ч.2 ст. 11 КК України.

ОСОБА_1 у суді підтвердив обставини вчиненого правопорушення.

Вивчивши докази, додані до протоколу, суд дійшов висновку, що матеріали слід передати прокурору для організації досудового розслідування, так як діяння є однозначно кримінально-правовим, а не адміністративно-правовим.

Так, відповідно до частини другої статті 11 КК України не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Отже, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті 11 КК;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

На встановлення малозначності діяння жодні інші фактори, крім вказаних вище обов`язкових умов, не впливають. Відповідно, посткримінальна поведінка порушника кримінально-правової заборони, характеристика його особи, ступінь реалізації злочинного умислу, інші обставини, що відповідно до закону є правовими підставами для пом`якшення покарання або звільнення від кримінальної відповідальності, значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності діяння за частиною другою статті 11 КК не мають. Так, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, примирення винного з потерпілим, втрата особою суспільної небезпечності на час розслідування злочину не перетворюють злочин у малозначне діяння.

Значення частини другої статті 11 КК полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки злочину, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає злочин у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками злочину.

Відповідно до частини першої статті 185 КК предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру. У пунктах 2 4 примітки до статті 185 КК конкретизовані (формалізовані, визначені) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Крадіжку, за яку передбачена кримінальна відповідальність (стаття 185 КК), слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна, як адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), згідно з якою таємне викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Системне тлумачення статті 51 КУпАП і статті 185 КК свідчить, що викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, становить предмет злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК. Таким чином, поняття такої кримінально караної поведінки не є оціночним, воно формалізовано в законі, тобто визначено законодавцем за допомогою вартісних критеріїв. Такий вартісний критерій у 2022 році на момент вчинення крадіжки становив суму, що перевищувала 248 гривень. Тобто межа адміністративної відповідальності за крадіжку у 2022 року проходила на рівні: 1240,5 х 0,2 = 248,1 грн.

Підсумовуючи наведене, Суд робить такі висновки:

Вчинене ОСОБА_1 діяння містить усі ознаки злочину, передбаченого частиною другою статті 15, і відповідною частиною 4 статті 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна у період воєнного стану.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у частині другій статті 11 КК. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача. Щодо крадіжки, то суспільно небезпечні наслідки цього складу злочину мають чітко визначену мінімальну межу шкоди, яка може бути завдана власнику майна 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на час вчинення зазначеного діяння ОСОБА_1 таку мінімальну межу становила сума 248,1 грн.).

Отже, діяння, вчинене ОСОБА_1 характеризуючись усіма ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 15 та відповідною частиною статті 185 КК України, становить притаманну злочинну суспільну небезпеку та було по факту спроможним заподіяти шкоду юридичній особі, тому постанова слідчого від 25.01.2023 є явно незаконною, так як відшкодування щкоди на місці злочину не знижує ступінь небезпеки крадіжки. Такий висновок узгоджується із правовим висновком у Постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року та є обовязковим до застосування.

Відповідно до ст. 253 КУпАП України, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. 253 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

закрити провадження за ч.1 ст. 51 КупАП відносно ОСОБА_1 , а матеріали із справи № 732/173/23, крім протоколу серії ВАВ № 249127 від 06.02.2023, передати до Чернігівської окружної прокуратури для організації досудового розслідування.

Датою складення повного тексту постанови суду є 14.03.2023.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду через Городнянський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.М.Карпинська