Код суду 233 № 233/1306/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м.Костянтинівка

Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Кожевник О.А., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Скрипченка Д.В. розглянувши в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якому роз`яснені права передбачені ст. 268 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 021238 від 23 лютого 2023 року о 17 год. 05 хв. 23 лютого 2023 року в м. Костянтинівка, по вул. 13 Розстріляних, 50 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Escort номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння покрову кожи). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою Alkotest Drager 6810 або у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.5 ПДР за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що в той день не був за кермом. Автомобілем керував ОСОБА_2 , вони під`їхали до магазину, ОСОБА_3 пішов скуплятись, був у магазині десь 20 - 30 хв., а він стояв біля автомобіля. До нього підійшов працівник ВСП та поліцейський, він їм казав, що автомобілем не керував. Працівники поліції сказали пройти тест, оскільки це стосується всіх військових. Зазначили, що відпустять швидше, якщо я відмовлюсь від проходження огляду на відео. Технічного засобу поліцейські при собі не мали, відео знімали на телефон. Я вважав, що склали протокол як за випивку військового, наслідки відмови від проходження огляду ніхто не роз`яснював. Коли підійшов водій та сказав, що він керував авто, поліцейські відповіли, щоб він оспорював протокол у суді.

Крім того, на адресу суду надано письмові пояснення свідка ОСОБА_4 відповідно до яких останній пояснив, що є військовослужбовцем ЗСУ. 23 лютого 2023 року приблизно о 17 годині їхали на автомобілі Форд разом з ОСОБА_5 по вул. 13-ти Розстріляних в м. Костянтинівка, Донецької області. Він перебував за кермом автомобіля, оскільки напередодні ОСОБА_5 вживав спиртні напої та попросив його сісти за кермо. Він самостійно зупинив автомобіль біля магазину на зазначеній вулиці і пішов за покупками. Поряд із вказаним магазином, на автодорозі, знаходився наряд працівників поліції, разом з працівниками ВСП. Їх з ОСОБА_5 не зупиняли, ні працівники поліції, ні працівники ВСП. ОСОБА_6 залишився біля машини. В магазині була невелика черга, а йому потрібно було купити продукти харчування. Так вийшло, що в магазині він був приблизно 20-30 хвилин, а коли вийшов на вулицю, то побачив, що біля їх машини знаходяться працівники поліції, які розмовляють із ОСОБА_5 . Він підійшов до них, та зі слів ОСОБА_5 зрозумів, що поліцейські склали стосовно нього протокол за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. При цьому ОСОБА_5 намагався довести працівникам поліції, що це було не так, посилався на нього, казав, що водій автомобілю це він. В свою чергу він підтвердив слова ОСОБА_5 , та повідомив працівникам поліції про те, що водієм даного автомобілю був він, але вони їм не повірили. ОСОБА_5 сказали, що адміністративний протокол вже складений, переписувати його не можна та він має право доводити свою невинуватість в суді. Автомобіль було вилучено, але наскільки він знаю він його отримав у працівників поліції через декілька днів. Що відбувалось поки він був у магазині, не знає, оскільки робив покупки та на вулицю не виглядав.

Від захисника Скрипченка Д.В. надійшло клопотання про закриття провадження по справі стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Клопотання обґрунтовано тим, що в матеріалах справи знаходиться відеозапис, який триває 50 секунд і не містить позначень про дату, час та ідентифікацію пристрою, на який було проведено відео зйомку. Працівник поліції вказані дані також не називає, що свідчить про те, що відеозапис здійснено не на боді-камеру, на особистий мобільний телефон.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 липня 2019 у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції Портативний відеореєстратора та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони. Всі прилади відео фіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими.

Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Отже, здійснені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів або інших не облікованих пристроїв, не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Як зазначає захисник ОСОБА_1 , нібито керував т.з. о 17 годині 05 хвилин після чого був зупинений працівниками поліції, які почали документувати його правопорушення, при цьому були складені такі документи як: протокол про адміністративне правопорушення, відібрано пояснення у понятих, складено направлення ОСОБА_1 у лікарню, вилучено транспортний засіб та складено акт огляду та затримання транспортного засобу.

Відповідно до пункту 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року: включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо цієї особи.

Зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

В порушення зазначеного обов`язку належної фіксації, працівниками поліці не було зафіксовано майже нічого, окрім короткої розмови, і то, цей відеозапис здійснено на мобільний телефон працівника поліції.

Не зрозуміло коли саме відеозапис починається, а потім відеозйомка несподівано переривається.

Подальші дії працівників поліції, а саме: складення протоколу про адміністративне правопорушення, видача направлення ОСОБА_1 до лікарні, опитування понятих, вилучення транспортного засобу, тощо чомусь не зафіксовані на відеозаписі.

Тобто співробітники поліції не виконали данні вимоги чим порушили норми наведеної інструкції.

Разом з цим, для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідно встановити: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 року Верховний суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Перебування особи поряд із транспортним засобом, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки це не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Складений протокол та додані до нього матеріали не містять будь яких доказів зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім цього, сторона захисту має в розпорядженні копії відповідних аркушів «Журналу № 291 обліку видачі, повернення приладу Alkotest 6810», де в графі № 72 зазначено, що технічний прилад був отриманий працівником поліції ОСОБА_7 , в графі з підписом отримання та здачі знаходиться саме його особистий підпис.

Прізвище ОСОБА_8 дописано іншим почерком та підпису ОСОБА_8 про отримання та здачу вказаного засобу не мається.

Документування ОСОБА_1 здійснювалось працівниками поліції ОСОБА_9 (складав протокол) та ОСОБА_10 (складав всі інші матеріали).

Поліцейський ОСОБА_7 не був на місці, ніяких матеріалів на складав, що свідчить про те, що ОСОБА_7 ніс службу у складі іншого наряду, і на момент документування ОСОБА_1 , поліцейський ОСОБА_7 був у іншому місці, разом із технічним засобом Драгер, який знаходився при ньому.

Враховуючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 алкотестер не отримували та відповідно вони і не мали його при собі в момент документування ОСОБА_1 всі відомості про те, що нібито ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру не відповідають дійсності, оскільки той наряд поліції не мав при собі ніякого алкотестеру.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Таким чином, зважаючи на вимоги ст. 62 Конституції України, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеною, а протокол та додані матеріали містять недостовірні відомості.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, клопотання захисника, доходжу наступного висновку.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції…

Пункт 2.5 ПДР вказує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП до суду надано:

- інформацію викладену в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 021238 від 23 лютого 2023 року;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виданого о 17 годині 10 хвилин 23 лютого 2023 року на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 23 лютого 2023 року відповідно до яких останні пояснили, що були запрошені працівниками поліції в якості свідка. В їх присутності громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест за допомогою Alkotest Drager 6810 на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі з метою встановлення ступеня алкогольного сп`яніння. На що останній відповів категоричною відмовою;

- відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення.

При дослідженні відеозапису доданого до матеріалів адміністративної справи суддею встановлено, що чоловік, який назвався ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського продути газоаналізатор або проїхати до медичного закладу для встановлення ступеня алкогольного сп`яніння відповів відмовою. Повідомив, що напередодні вживав горілку. Чоловіку повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Запис триває 50 секунд.

Оцінуючи зібрані докази по справі суддя дійшов наступного висновку.

Вказаним відеозаписом зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Запис здійснений на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, цей відеозапис є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Першочерговим завданням є встановлення саме особи яка керувала транспортним засобом.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Така правова позиція узгоджується з визначенням у п.1.10 ПДР України поняття механічний транспортний засіб - як транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.

Суддею враховується, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме те, що він керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Суд вважає необхідним звернути увагу на правові висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», де зазначено наступне:

«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства" і "Аллан проти Сполученого Королівства"). При цьому має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не встановлено, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 130, 247, 280, 284-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову судді може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя О.А. Кожевник