Єдиний унікальний номер: 379/343/23
Провадження № 3/379/200/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Зінкін Володимир Іванович, за участі захисника Реви І.О., розглянувши матеріали справи, що надійшли від відділення поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2023 до Таращанського районного суду Київської області від відділення поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 230672 від 28.02.2023, складений інспектором СРПП відділення поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Казміренком Русланом Леонідовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу, 28.02.2023 о 19 год. 51 хв. в м. Тараща по вул. Богдана Хмельницького водій гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, хитка хода. Огляд проводився на місці зупинки т/з зі згоди водія за допомогою приладу» Драгер». Тест № 121 від 28.02.2023 результат 1,33 %, з результатами огляду гр. ОСОБА_1 не згідна та з її згоди огляд проводився в медичному закладі з метою підтвердження стану алкогольного сп`яніння, результат огляду становить 1,18 %, чим порушила вимоги п. 2.5, 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Захисник Рева І.О. у судовому засіданні прохала закрити провадження по справі за відсутністю складу та подала письмове клопотання. В даному клопотанні зазначала, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підзахисній інкримінується порушення п. 2.5 та п. 2.9а ПДР одночасно, але дані пункти ПДР є взаємовиключними. В матеріалах справи відсутні докази порушення ОСОБА_1 п. 2.5, 2.9а ПДР (в сукупності), оскільки остання не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і в матеріалах справи відсутні докази її відмови від проходження такого огляду. Також дії ОСОБА_1 не відповідають визначенню поняття «керувала транспортним засобом», адже вона не використовувала транспортний засіб за його цільовим призначенням на момент зупинки біля нього працівників поліції. Двигун транспортного засобу був вимкнений, фари не горіли. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутній відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем, і в матеріалах справи відсутній протокол про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі. Наявна розписка невідомої особи ОСОБА_2 , який начебто відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Матеріали справи не містять інформацію про те, що ОСОБА_3 має відношення до органів Національної поліції. Крім того, поліцейський не представився, не були роз`яснені права Підопригорі. Також направлення на огляд не вручалося, о 20 год. 10 хв. воно навіть не складалося. Щодо огляду у медзакладі, момент освідування на запис не потрапив, на камеру лікарем не продемонстровано факт обнулення попередніх результатів онляду, процес «задування» лишився в стороні від камери, продемонстровано лише кінцевий результат, належний невідомо кому. Відсутність сертифікату проходження лікарем ОСОБА_4 тематичного удосконалення на предмет огляду на стан сп`яніння унеможливлює проведення нею огляду на стан алкогольного сп`яніння за приписами чинного законодавства, а результат медичного огляду з юридичної точки зору є нікчемним. Висновок від 28.02.2023 є неналежним доказом в межах даної справи та не може бути покладеним в основу прийнятого рішення. Примірник вказаного висновку не був наданий Підопригорі. Крім того, запис на нагрудну камеру поліцейського здійснюється з моменту зупинки безперервно до закінчення спілкування. Також Підопригорі не вручалась копія протоколу. А також другий примірник акту огляду. Постанова про накладення адміністративного стягнення від 28.02.2023 оскаржується в Таращанському районному суді Київської області. У разі її скасування підстава так званої «зупинки» транспортного засобу відпаде, а пропозиція про проходження огляду на стан сп`яніння буде незаконною та такою, що не створює юридичних наслідків.

Ст. 268 КУпАП визначає, що справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП, при розгляді справи не є обов`язковою.

Таким чином, перешкоди для розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної - відсутні.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР встановлено що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є одне з альтернативних діянь, в даному випадку - керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок).

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, Порядку чи ст. 266 КУпАП, вважаються недійсними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018, справа № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 28.02.2023 року о 19 год. 51 хв. в м. Тараща по вул. Богдана Хмельницького водій гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно досліджених судом відеозаписів з нагрудних відеокамер працівників поліції, вбачається, що екіпаж патрульної поліції 28.02.2023 стояв біля автомобіля RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у нерухомому стані, на узбіччі дороги. Сама ОСОБА_5 сиділа за кермом автомобіля.

Цими відеозаписами підтверджено пояснення захисника про те, що ОСОБА_5 не керувала автомобілем, на момент приїзду поліції і автомобіль перебував у нерухомому стані.

З досліджених відеозаписів не вбачається, що автомобіль RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул. Богдана Хмельницького та був зупинений. З відеозапису не вбачається, ким саме зупинений автомобіль, хто був за кермом.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну "керуванняя транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені одночасно два пункти, які нібито порушені: 2.5 та 2.9а ПДР України, які є взаємопов`язаними.

Як зазначав Рівненський апеляційний суд у постанові від 28.12.2022 у справі № 569/223/22, що «протокол про адміністративне правопорушення не містить чіткої кваліфікації дій ОСОБА_1 , оскільки останньому одночасно інкримінується порушення п.п. 2.5 та 2.9а Правил дорожнього руху, що унеможливлює належне розкриття об`єктивної сторони правопорушення, адже дані пункти ПДР є взаємовиключними.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом».

Отже, цими доказами підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення вимог п.2.5 ПДР України, проте, розкриваючи зміст вчиненого ним адміністративного правопорушення посадова особа, що склала адмінпротокол, вказала на керування водієм у стані алкогольного сп`яніння та одночасне порушення ним вимог п.2.5(відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння) та п.2.9 а ПДР України(керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння), що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки огляд водія поліцейськими за допомогою технічного приладу, з яким він не погодився, не є доказом того, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Суд у оскаржуваній постанові також невірно виклав фабулу вчиненого ним адмінправорушення, вказавши на два пункти ПДР України, які разом не можуть застосовуватись (постанова Тернопільського апеляційного суду від 24.11.2022 у справі № 606/1418/22).

«Суд апеляційної інстанції самостійно не може виправити вказаний недолік, а саме уточнити фабулу адміністративного правопорушення щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушення ним вимог п.2.5 ПДР України, тому справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення» (постанова Тернопільського апеляційного суду від 24.02.2022 у справі № 602/1253/21).

Судом враховується, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом і була зупинена працівниками поліції в процесі руху. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм ПДР України і як наслідок його законне зупинення за таке порушення. Працівниками поліції в протоколі вказано порушення двох взаємовиключних вимог п. 2.5 та п. 2.9а ПДР України, тобто різних складів адміністративного правопорушення, які передбачені у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Отже, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані в судовому засіданні пояснення захисника, у сукупності із оглянутими в судовому засіданні іншими матеріалами справи, суд, оцінивши наявні в даній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП має бути закрито.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 130 ч. 1, 266, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: В. І. Зінкін