Справа №751/5640/22
Провадження №3/751/80/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, місце роботи - «ЕФЕС», місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП-

за участі:

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника Федоренка Є.В.

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, що були встановлені в ході розгляду справи.

12.12.2022 року о 00 год. 10 хв. в м. Чернігові по вул. І. Мазепи 59 водій ОСОБА_3 повторно протягом року керував транспортним засобом «Mersedes Benz» /д.н.з. НОМЕР_1 / без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортними засобами.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.1 «а» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, що беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав факт керування транспортним засобом за наведених в протоколі часу та місці, проте категорично заперечував наявність у його діях складу адміністративного правопорушення та стверджував про перебування в умовах крайньої необхідності. Проте, після дослідження матеріалів справи та перегляду відеозапису остаточно визнав, що не мав посвідчення водія, а відповідно і не мав права керування транспортним засобом.

Узагальнена позиція сторони захисту зводилась до того, що ОСОБА_3 у Республіці Молдова отримав посвідчення водія відповідної категорії, а їх дія в силу положень Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 р. є дійсною на території України.

Окрім того, керування ним транспортним засобом здійснювалось в умовах крайньої необхідності, викликаної невідкладним завданням термінового запуску генератора на підприємстві по виготовленню хлібобулочних виробів.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення в розпорядження суду надано: протокол про адміністративне правопорушення від 12.12.2022 року серії ААД № 137333 та відеозапис з портативного відеореєстратора №472726; постанову серії Е АР №5955037 від 29.09.2022 року; реєстраційну картку транспортного засобу; рапорт інспектора взводу 2 роти 4 БУПП в Чернігівській області; довідку старшого інспектора ВАП УПП в Чернігівській області про неотримання ОСОБА_4 посвідчення водія.

Сторона захисту надала заперечувальні пояснення та клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

IV. Оцінка суду.

Приписами п.2.1 «а» ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень ч.5 ст.126 КУпАП складом адміністративного правопорушення є повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 12.10.2022 року та відеозапису з портативного відеореєстратора беззаперечно встановлено, що 12.10.2022 року о 00 год. 10 хв. в м. Чернігові по вул. І. Мазепи 59 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом «Mersedes Benz» /д.н.з. НОМЕР_1 /.

Враховуючи позицію сторони захисту, суд вважає, що для прийняття обґрунтованого рішення у справі необхідно з`ясувати три обставини: правовий статус перебування ОСОБА_2 на території України; поширення дії посвідчення водія отриманого ОСОБА_4 в Республіці Молдова на території України; перебування ОСОБА_2 в умовах крайньої необхідності.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, зокрема, на підставі посвідки на постійне проживання.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 є громадянином Республіки Молдова і на даний час перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1992 року N 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим в т.ч. і для іноземних громадян.

Згідно абз.5 п.30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Враховуючи, що посвідка на постійне проживання НОМЕР_2 видана ОСОБА_5 09.02.2016 року, граничним терміном дії наявного в нього посвідчення водія, виданого в Республіці Молдова, є 09.04.2016 року, натомість датою вчинення правопорушення за даним адміністративним протоколом є 12.12.2022 року. Отже, термін дії наявного у нього посвідчення водія на території України сплинув більше 5 /п`яти/ років.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_3 у спілкуванні з інспектором поліції підтвердив обізнаність про необхідність обміну наявного у нього посвідчення водія та просив відтермінувати складання протоколу. Вказана обставина, враховуючи повторне вчинення ним аналогічного правопорушення, свідчить про умисне та тривале ігнорування ОСОБА_4 вимог п.2.1 «а» ПДР.

Згідно ст.18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Умовою звільнення від адміністративної відповідальності за даної підстави є одночасна наявність усіх трьох вище наведених обставин. В конкретному випадку, ОСОБА_3 не перебував у стані крайньої необхідності, оскільки не був позбавлений можливості залучити особу, яка має посвідчення водія відповідної категорії, для керування автомобілем «Mersedes Benz» /д.н.з. НОМЕР_1 /, а тому підстав для його звільнення в порядку ст.17 КУпАП суд не вбачає.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб. Доводи сторони захисту про те, що заподіяна шкода є меншою аніж та, яка могла бути відвернута, навіть у теоретичному порівнянні є абсолютно непереконливими.

Сукупність досліджених під час судового засідання доказів, які містяться в матеріалах справи є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Позиція захисника про порушення права ОСОБА_2 на захист з підстав не залучення в момент складання адміністративного протоколу захисника не ґрунтується на вимогах КУпАП. Суд звертає увагу на те, що під час складення протоколу останньому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а участь захисника під час складення протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

При цьому, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.271 КУпАП України, може залучити захисника для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення. В даному випадку, ОСОБА_3 скористався таким правом у суді першої інстанції, тим самим реалізувавши своє право на захист.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи з портативних відеореєстраторів інспекторів патрульної поліції.

Суд особливо звертає увагу на відеозаписи з відеореєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі. На наданому в розпорядження суду відеозаписі безперервно зафіксовано всі необхідні обставини, що становлять предмет доказування в справі для правомірного притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності

Доводи захисника про визнання відеозаписів з портативного відеореєстратора №472726 неналежним та недопустимим доказом з підстав здійснення інспектором поліції небезперервної відеофіксації суд вважає безпідставними, оскільки переглянуті відеофайли дозволяють повно встановити обставини вчиненого ОСОБА_4 адміністративного правопорушення та узгоджуються з поясненнями останнього в судовому засіданні.

Посилання захисника на монтаж відеофайлів, з огляду на відсутність жодних обставин, які б спростовували достовірність даних відображених на відеозаписах не надано, а відтак суд визнає їх виключно як припущенням та не враховує при ухваленні постанови.

За конкретних обставин та об`єму наявних доказів у справі суд вважає за можливе обмежитись наявними доказами і не здійснювати виклик заявлених захисником інспекторів поліції у судове засідання для допиту як свідка аби не дублювати вже відому інформацію про обставини справи.

Інші аргументи та доводи сторони захисту в обґрунтування відсутності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, зокрема, його місця працевлаштування, жодним чином не можуть вплинути на вище сформовані висновки суду та будуть враховані при обґрунтуванні міри покарання.

V. Призначення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.5 ст.126, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 /сорок тисяч вісімсот/ грн. без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 к. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В.Г. Павлов