П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2023 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олег Гребінь розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспортні дані та РНОКПП відсутні в матеріалах справи, посвідчення водія НОМЕР_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 178998 від 01.12.2022 року: 01.12.2022 року о 23 год. 05 хв. в м. Узин, по вул. Незалежності, 18, водій керував автомобілем «Mercedes Benz C200» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння кінцівок пальців рук, неприродня блідість шкіри, розширені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Каракой Т.В. не заперечувала проти розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 268 КУпАП, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутністю.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 достеменно знав про розгляд справи відносно нього Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, заяв та клопотань про відкладення розгляду даної справи до суду не надсилав, та беручи до уваги відсутність заперечень захисника проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , а також те, що підстави для відкладення розгляду даної справи відсутні, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Каракой Т.В. в судовому засіданні заперечила вину ОСОБА_1 та просила суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Зокрема захисник зазначила, що ОСОБА_1 того дня чи напередодні наркотичних речовин не вживав та перебував у цілком тверезому стані та не мав жодних об`єктивних ознак наркотичного сп`яніння. Адвокат Каракой Т.В. звернула увагу суду, що працівниками поліції наявність або відсутність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не встановлювалась взагалі та зауважила, що на наявному відеозаписі один з працівників поліції тільки почав перевіряти реакцію зіниць очей ОСОБА_1 , проте інший працівник поліції вже пропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджує відсутність законних підстав для направлення ОСОБА_1 для проходження огляду та формальність вимоги поліцейського. Крім цього захисник зазначила, що працівники поліції не відстороняли ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та фактично дозволили продовжувати керувати автомобілем далі, що підтверджується зокрема й відсутністю в матеріалах справи будь-яких документів про те, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування, що в свою чергу також спростовує наявність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 .

Також адвокат Каракой Т.В. вказала, що наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду та відеозаписи не можуть розглядатись судом у якості допустимих та належних доказів. Зокрема направлення на огляд водія не містить дати та часу його оформлення та дане направлення не відповідає формі направлення визначеної в Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735. Також адвокат Каракой Т.В. зазначила, що згідно направлення, ОСОБА_1 було направлено до медичного закладу в смт. Рокитне, натомість заклад охорони здоров`я, який уповноважений на проведення оглядів водіїв в м. Біла Церква є менш віддаленим.

Щодо акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів захисник також зауважила, що даний акт не датований, крім цього звернула увагу, що протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується наявність ознак наркотичного сп`яніння, проте даний акт стосується огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім цього адвокат Каракой Т.В. вказала, що наявні в справі відеозаписи також є недопустимим доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 та не стосуються обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки відображають іншу дату та час, при цьому матеріали справи не містять документів, які б відображали причини невідповідності дати та часу, відображених на відеозаписах. Також захисник надала суду копію журналу Обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, зазначивши, що з даного журналу неможливо встановити ідентифікатор (серію чи номер) відеорестратора, котрий був отриманий поліцейськими, які 01.12.2022 року здійснювали оформлення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Також дані відеозаписи свідчать про переривання працівниками поліції відеофіксації, що суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Каракой Т.В., наданий захисником лист №279/109/1107/01-2023 від 12.04.2023, копію журналу обліку, видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, вивчивши клопотання адвоката Каракой Т.В. про закриття провадження, а також дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 178998 від 01.12.2022 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписи, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначається також Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок).

Дослідивши відеозаписи, які було додано до протоколу про адміністративне правопорушення з них вбачається, що 09.01.2018 року (дата відображена на відеозаписах) до ОСОБА_1 звернулись працівники поліції та попросили його надати свої документи. В ході перевірки документів працівники поліції запитали чи не вживав ОСОБА_1 алкоголь чи інші речовини, на що ОСОБА_1 вказав, що він повністю тверезий та нічого не вживав. Один з працівників поліції почав світити ОСОБА_1 в очі з метою перевірки реакції зіниць очей, при цьому інший поліцейський вже пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, що викликало у ОСОБА_1 здивування та останній почав запитувати у поліцейських щодо підстав для проходження такого огляду, на що працівник поліції вказав, що у ОСОБА_1 тремтять руки, тому ОСОБА_1 пояснив, що йому холодно, оскільки він вийшов з автомобіля без верхнього одягу, та між ОСОБА_1 та працівниками поліції відбувалась певна суперечка, а відеофіксацію було перервано.

На іншому відеозаписі зафіксовано, який також датований 09.01.2018, поліцейський запитує у ОСОБА_1 чи поїде останній до медичного закладу для освідування, на що ОСОБА_1 відмовляється.

Будь-яких інших відеозаписів до матеріалів справи додано не було.

Переглянувши відеозаписи, суд зазначає, що з пункту 2 Порядку та пункту 2 розділу І Інструкції слідує, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Таким чином, відповідно до положень законодавчо врегульованого порядку проведення огляду підставою для його проведення мають бути обґрунтовані підстави вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, становить небезпеку для дорожнього руху і оточення через перебування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тобто лише очевидні ознаки сп`яніння, які у сукупності з констатацією відмови від проходження огляду є підставою для кваліфікації дій особи за ознаками відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Суддя враховує ту обставину, що такий огляд має проводитися за наявності очевидних ознак сп`яніння, які працівник поліції повинен встановити шляхом відповідного огляду особи на наявність таких ознак, та про наявність яких саме ознак сп`яніння поліцейський має повідомити особі, які й будуть підставою для вимоги для проходження відповідного огляду на стан певного сп`яніння.

Натомість, матеріали відеозаписів вказують на формальність вимоги працівників поліції для проходження ОСОБА_1 огляду та той факт, що фактично працівниками поліції не здійснювався об`єктивний огляд ОСОБА_1 на наявність у нього ознак сп`яніння.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ознаками наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги проходження огляду були: тремтіння кінцівок пальців рук, неприродня блідість шкіри, розширені зіниці, які не реагують на світло.

Проте, дані відеозаписів підтверджують формальність та необґрунтованість вимоги поліцейського для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки на наявних відеозаписах вбачається, як один з працівників поліції почав перевіряти реакцію зіниць очей ОСОБА_1 , натомість інший поліцейських вже безпідставно пропонував пройти ОСОБА_1 огляд на стан наркотичного сп`яніння. Варто також зауважити, що працівником поліції, котрий перевіряв у ОСОБА_1 реакцію зіниць очей так і не було вказано про те, що в ході даного тестування у ОСОБА_1 була відсутня реакція зіниць очей та під час усього спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , працівники поліції жодного разу не вказували про наявність такої ознаки, що викликає сумніви.

Зазначена ж ознака «тремтіння кінцівок пальців рук» цілком логічно була пояснена ОСОБА_1 про те, що останній перебуває на дворі в зимову пору року без верхнього одягу, тому останньому було холодно, від чого він тремтів.

Проте, зазначені пояснення ОСОБА_1 не були прийняті до уваги працівниками поліції.

При цьому сама по собі блідість шкіри обличчя ще не може свідчити про перебування особи в стані наркотичного сп`яніння та бути достатньою підставою для направлення особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, натомість на відеозаписах ОСОБА_1 також заперечив поліцейському про наявність такої ознаки.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 поводив себе коректно, не проявляв будь-якої агресії чи занепокоєння, вірно орієнтувався у часі та просторі, мав охайний зовнішній вигляд, чітко відповідав на запитання працівників поліції та висловлював цілком логічні доводи та заперечення, у зв`язку з чим суд вважає, що наявні відеозписи відображають, що об`єктивних підстав для проведення огляду ОСОБА_1 у працівників поліції не було.

Щодо тієї обставини, що працівники поліції допустили порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції підтверджується тим, що останні, всупереч положенню ч.1 ст.266 КУпАП не відсторонили ОСОБА_1 від керування, що вказує на правдивість доводів сторони захисту.

Матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, та його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі, що в свою лише підтверджує дійсну відсутність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Тому суд зауважує, що згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а також суд враховує, що лише вимога суб`єкта владних повноважень, що ґрунтується на законі, має наслідком її виконання, висування ж вимоги, що не продиктована об`єктивними передумовами і наповнена лише формальним змістом, не є підставою для її виконання за рахунок шкоди для особистих інтересів особи.

Означені вимоги суб`єкта владних повноважень не повинні межувати із свавіллям та з незаконним посяганням на права та обов`язки людини.

Як передбачено ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. Згідно ст.8 Цього Закону, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З даного приводу суддя також звертає увагу, що вимоги п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, які регламентують, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділ VІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, визначає, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб та поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

З аналізу вказаного слідує, що під час своєї службової діяльності працівники поліції зобов`язані здійснювати безперервну відеофіксацію, а відтак до матеріалів справи повинні були б долучатись відеозаписи, на яких повністю відображено процес фіксування адміністративного правопорушення.

Проте, як вбачається, до матеріалів даної справи з незрозумілих причин не було долучено відеозаписів, які б охоплювали всі обставини події, а було долучено лише певні фрагменти подій, що свідчить про порушення поліцейським вимог вищеказаної інструкції, зокрема умисне припинення відеозйомки та крім цього надані суду відеозаписи датовані 09.01.2018, в той час як події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення мали місце 01.12.2022.

Будь-яких документів, рапортів, довідок, тощо, в обґрунтування невідповідності дати та часу відображених на відеозаписі з датою та часом вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

З наданих стороною захисту листа №279/109/1107/01-2023 від 12.04.2023 та копії журналу обліку, видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, слідує, що 01.12.2022 року поліцейському ОСОБА_2 було видано портативний відеореєстратор та карту пам`яті до нього та з 01.12.2022 по 02.12.2022 вказаний поліцейський перебував в одному автопатрулі разом з поліцейським ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З журналу обліку, видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації вбачається, що отримана ОСОБА_2 бодікамера являється без номерною, журнал не містить ідентифікаторів даної камери, а також з журналу слідує, що камеру було повернуто в справному стані та будь-яких приміток, зокрема й щодо невідповідності встановленої дати та часу, або технічних збоїв в роботі бодікамери журнал не містить.

Тому суддя зазначає, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення та притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Відтак враховуючи ті обставини, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського відображають іншу дату та час ніж вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому матеріали справи не містять документального обґрунтування такої невідповідності, дані відеозаписи не відображають всіх обставин події, про які вказано у протоколі, зокрема й не містить відомостей про складання процесуальних документів поліцейським, що свідчить про той факт, що в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, мало місце умисного вимкнення працівником поліції портативного відеореєстратора, що в свою чергу викликає певні сумніви, тому суд не може прийняти у якості належного та допустимого доказу наявні відеозаписи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Також суд зазначає, що ч.3 ст. 266 КУпАП регламентує, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Частина 6 статті 266 КУпАП визначає, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пункт 8 розділу ІІ Інструкції вказує, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З аналізу наведених норм слідує, що направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я здійснюється шляхом оформлення поліцейським відповідного направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому поліцейський зазначає конкретний медичний заклад, до якого направляється особа, зазначаються відомості особи, яка підлягає огляду та виявлені у даної особи ознаки сп`яніння, та лише відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров`я за наявності вказаного направлення, яке було пред`явлене водію буде утворювати склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки за відсутності належного направлення водія до конкретного закладу охорони здоров`я, не можливо констатувати відмову водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Дослідивши наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції суддя встановив, що дане направлення не відповідає формі направлення наведеній в додатку 1 Інструкції, зокрема дане направлення не містить дати та часу його оформлення, що позбавляє можливості встановити достеменну дату та час його складання, тому дане направлення оцінюється судом критично та не може бути допустимим доказом у справ.

Щодо акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, то наявність такого в матеріалах даної справи суду не зрозуміла, оскільки протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Варто вказати, що даний акт також не містить дати та часу його складення.

Таким чином суддя констатує, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вказаних у протоколі.

Суддя зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, який містить фабулу інкримінованого правопорушення, яка підлягає доказуванню, та на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення, при цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім для доведення вини особи, а у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 247, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлег ГРЕБІНЬ