КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4019/2023 Постанова винесена суддею Татауровою І.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю захисника Руденка С.П.,розглянувши апеляційну скаргу захисника Руденка С.П. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою суду, 16 травня 2023 року о 00:05 год. по вул. Радосинська, 140 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Міцубісі Аутлендер Спорт», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, різка зміна кольору обличчя. Відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що зафіксовано на боді-камеру №472378, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Руденко С.П., вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог ст. 256 КУпАП. Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена достатніми, достовірними та перевіреними судом доказами.

Крім того, зазначає, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулась безпідставно, оскільки єдина підстава для зупинки, що була названа інспектором УПП це «...постанова Кабінету Міністрів України №1455...», проте вказаною постановою затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан.

Тому вважає, що працівниками поліції, не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також звертає увагу на те, що наданий до суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом, оскільки відеозапис здійснювався не безперервно, а наданий до суду у вигляді окремих змонтованих фрагментів. До того ж сам відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність дій працівників поліції щодо складання адміністративного протоколу.

Більше того, в ході проведення огляду, а фактично обшуку транспортного засобу ОСОБА_1 відеозапис змонтований таким чином, що між ними є тривалі проміжки часу, тому відеозапис не дає всієї повної та об`єктивної картини обставин зупинки та проведення огляду (обшуку) транспортного засобу ОСОБА_1 .

Між тим, в ті проміжки часу, які з невідомих причин не потрапили на відеозапис після його редагування, відбулись досить важливі обставини, які мають істотне значення для встановлення дійсних обставин справи. Зокрема, як було у судовому засіданні пояснено ОСОБА_1 , а саме в проміжку відсутності відеозапису між другим і третім фрагментом відео (з 23:40:08 15.05.2023 до 00:19:03 16.05.2023) відбувалися погрози поліцейських, які стверджували, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 буде доставлено на штраф площадку, а згодом буде передано на потреби ЗСУ. Саме цей факт і став вирішальним для ОСОБА_1 під час прийняття рішення щодо відмови від проходження огляду в медичному закладі.

Крім того, з відеозапису неможливо підтвердити факт, що працівниками поліції було належно забезпечено їх обов`язок щодо роз`яснення ОСОБА_1 його законних прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника.

Також зазначає, що суд в оскаржуваній постанові вказує на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, які досліджені в судовому засіданні. Серед інших доказів, суд посилається на письмові пояснення інспектора роти №2 батальйону №2 полку №2 УПП у м. Києві ДПП НПУ Небелюка М.П., згідно яких, ОСОБА_1 в його присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Однак судом залишено поза увагою той факт, що Інструкцією №1395 та Порядком №1103 прямо заборонено залучати в якості свідків працівників Національної поліції або осіб, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про те, що останній зобов`язується залишити належний йому автомобіль за адресою: АДРЕСА_2 , але, незважаючи на це, у суді першої інстанції останній повідомив суду, що фактично його не відсторонили від керування транспортним засобом, оскільки після складання протоколу про адміністративне правопорушення він самостійно та безперешкодно сів та поїхав на власному транспортному засобу додому.

Отже, письмові пояснення інспектора Небелюка О.М. та розписка ОСОБА_1 не є належними, достовірними та достатніми у розумінні положень КУпАП доказами, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вказує на невідповідність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі у графі «час вчинення» зазначено, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відбулося 16.05.2023 о 00:05 год.,хоча відео з бодікамери інспектора розпочалося з 23:31:13 15.05.2023, яке, більш того, не дає достеменної відповіді на питання, в який конкретно час (години, хвилини, секунди тощо) і саме 15.05.2023, а не 16.05.2023,як про це невірно зазначено в протоколі, було зупинено інспекторами автомобіль під керуванням гр. ОСОБА_1 .

Отже, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати належним, допустимим, достовірним та таким, який узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки в ньому зазначено зовсім інший час (16.05.2023 00:20), аніж той, коли було фактично зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 (15.05.2023 23:15).

За таких обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази на предмет їх належності, достатності та допустимості, вважає, що наявними у справі доказами не доводиться свідоме бажання ОСОБА_1 вдатися до порушення п. 2.5 ПДР України, оскільки своїми протиправними діями працівники поліції, що проводили складання протоколу про адміністративне правопорушення, діючи упереджено, фактично навмисно спровокували безвихідну ситуацію для ОСОБА_1 , шляхом погроз відібрати у нього його автомобіль на потреби ЗСУ, що в подальшому вплинуло на прийняття невірного рішення щодо відмови у проходженні перевірки у медичному закладі, у зв`язку з цим в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будучи повідомленим про день та час розгляду справи, ОСОБА_1 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило, а тому, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, і те, що його неявка не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду, та з огляду на присутність захисника Руденка С.П., який не заперечував проти розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

При цьому заявлені захисником Руденком С.П. клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період не підлягають задоволенню, оскільки таке не передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення захисника Руденка С.П. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 16.05.2023 року серії ААД № 441802; направленні на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2023 року, у зв`язку з виявленням у нього ознак наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість та рухливість ходи та мовлення. розширені зіниці очей, які не реагують на світло); розпискою ОСОБА_1 від 16.05.2023 про зобов`язання залишити автомобіль на місці зупинки; письмових поясненнях інспектора роти №2 батальйону №2 полку №2 УПП в м. Києві ДПП НПУ Небелюка М.П., відеозаписі з нагрудної камери поліцейських.

Зазначені докази, всупереч тверджень апелянта, є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою.

Так, протокол про адміністративне правопорушення від 16.05.2023 року серії ААД № 441802 складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та самим ОСОБА_1 , зауважень і заперечень не містить. Що стосується розбіжностей в часі, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення з даними відеозапису з нагрудної камери, то слід зазначити, що в протоколі зафіксовано безпосередньо час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тобто фактичну відмову від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння - 16.05.2023 00:05, відеозапис з нагрудної камери відображає весь перебіг подій, починаючи з моменту зупинки ОСОБА_1 - 15.05.2023 23:31.

Також відповідає вимогам чинного законодавства щодо належності і допустимості такий доказ, як відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, оскільки він отриманий у процесуальний спосіб та відображає події, які відбулися при затриманні ОСОБА_1 та складанні протоколу. Підстав вважати, що вказаний відеозапис був змонтований, або відображає неповну інформацію, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи захисника Руденко С.П. про те, що письмові пояснення інспектора роти №2 батальйону №2 полку №2 УПП у м. Києві ДПП НПУ Небелюка М.П., у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, не можуть бути доказами по справі, оскільки обмеження щодо залучення працівників поліції як свідків стосується лише при огляді на місці зупинки транспортного засобу у разі неможливості застосування при такому огляді технічних засобів.

Твердження апелянта, що на відеозаписі з нагрудної камери вирізано момент, де працівники патрульної поліції погрожують ОСОБА_1 , що заберуть його автомобіль на потреби ЗСУ, у зв`язку з чим він злякався і відмовився від проходження огляду, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальність.

Так, з указаного відеозапису вбачається як ОСОБА_1 був зупинений на блок посту, його попросили вийти з автомобіля, спитали чи вживав він щось, провели візуальний огляд на стан сп`яніння, виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, зіниці очей не реагують на світло. Оглянули автомобіль, знайшли якийсь пакет, після чого неодноразово пропонують ОСОБА_1 проїхати до лікаря-нарколога на огляд, на що останній відмовився. Працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки такої відмови, з чим він погодився.

При цьому, на відеозаписі не вбачається з боку працівників поліції ознак неправомірної поведінки. Відсутні будь-які зауваження і заперечення щодо дій працівників поліції і з боку ОСОБА_1 .

Вищенаведеним спростовується і посилання апелянта на безпідставну зупинку ОСОБА_1 та неналежне йому роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2, 3 ч. 1, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021 року, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Переглянувши відеозапис, судом апеляційної інстанції встановлено, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог Порядку перевірки документів під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, будь-яких порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства встановлено не було, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу, що мало місце на блок посту, та проведення є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені права, спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що водієві були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що засвідчено підписом особи, відносно якої складено протокол.

Що стосується заперечень адвоката Руденка С.П. стосовно відсторонення його підзахисного від керування транспортним засобом, то такі обставини жодним чином не спростовують висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. А тимчасове вилучення посвідчення водія, що було здійснено інспектором, також є заходом забезпечення провадження, яке, згідно зі ст. 265-1 КУпАП, застосовується у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. До того ж у ОСОБА_1 інспектором було відібрано й зобов`язання про залишення транспортного засобу на місці зупинки, що є один із способів відсторонення від керування транспортним засобом.

Таким чином, з наведених обставин вбачається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції при вчиненні вказаних дій матеріали справи не містять.

Отже, сукупність зібраних і направлених до суду першої інстанції доказів поза розумним сумнівом свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому висновок судді про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, що також вказує на повноту, всебічність і неупередженість суду першої інстанції під час розгляду справи.

Також суд, дотримавшись вимог ст. ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Руденка С.П. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника Руденка С.П. залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.