Єдиний унікальний номер №943/81/23
Провадження №3/943/137/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, проживає в АДРЕСА_1

за ст. 130 ч.1 КУпАП

встановив :

З протоколу серії ААБ № 173593 від 06.01.2023 року, вбачається, що 06.01.2023 року о 20.58 год в с. Сторонибаби Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки Део Ланос, н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за вказаним у протоколі місцем його проживання.

Представник згідно договору про надання правової допомоги від 08 січня 2023 року, адвокат Зозуля Юрій Михайлович подав письмове клопотання, просить провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 події і складу адмінпорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, мотивуючи тим, що поліцейським водію не вручено направлення та не доставлено останнього до медичного закладу, чим позбавили його можливості пройти огляд на стан сп`яніння. Також просить дане засідання проводити у його відустності.

Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, підстав для скерування справи для додаткового оформлення не вбачаю, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення, вважаю, що слід розглядати справу у відсутності порушника та його захисника, в межах тих доказів, які містяться у матеріалах справи та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

З наданих суду матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції дотримано вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Отже, пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння відмовився, що підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

-протоколом про адміністративне порушення серії ААБ № 173593 від 06.01.2023, де викладена фабула вчиненого правопорушення (та його копією);

-відеозаписом події, який міститься на компакт-диску, де чітко зафіксована відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки та в медичному закладі Буській ЦРЛ;

- рапортом поліцейського СРПП ВП №2;

-направленням водія в КНП Буська ЦРЛ від 06.01.2023;

- копією постанови Серія ЕАР № 6377496 від 06.01.2023 про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП за відмову водія передати посвідчення водія для тимчасового вилучення.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_2 показала, що 06.01.2023 року чоловік повертався зі сходу країни, де бере участь в бойових діях. Зустріла його з сином його у Львові, пересіли в свою машину і поїхали додому в с. Сторонибаби на вечерю, де їх і зупинили працівники поліції. Чоловік при ній жодних алкогольних напоїв не вживав, причину зупинки вона не чула, залишалася в машині разом з сином, документів жодних не вилучали. Поліцейський пропонував проїхати в медичний заклад для виявлення стану сп`яніння, однак чоловік відмовився. Потім чула сварку між чоловіком та поліцейським, чоловік був знервований, відійшов у бік, щоб зателефонувати адвокату, однак той не брав трубку. Даний інцидент тривав приблизно пів години, після чого поліцейські сіли в машину і поїхали, не вручивши чоловіку жодних документів.

Допитаний в судовому засіданні поліцейський СРПП ВП №2 ОСОБА_4 показав, що під час патрулювання в с. Сторонибаби побачили автомобіль, в якому не працювали задні освітлювальні прилади, тому зупинили даний автомобіль. При розмові з водієм було виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці з використанням приладу Драгер, на що водій відмовився. Потім було запропоновано проїхати в медичний заклад для огляду на стан сп`яніння, однак водій також відмовився. Водій сказав, що йому потрібно позвонити адвокату, пішов у невідомому напрямку і не повертався. Напрвлення в лікарню водію не вручили, оскільки останній не повертався до автомобіля, його не було приблизно пів години, після чого його дружина закрила авто і також пішла у невідомому напрямку. Дана подія фіксувалася на відеокамеру.

Підсумовуючи вище наведене, також оцінюючи докази, здобуті працівниками поліції згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності не має.

Судом критично приймаються твердження захисника Зозулі Ю.М. щодо невручення водію направлення в медичний заклад, невручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки як вбачається з показів свідків, ОСОБА_2 під час складення таких пішов у невідомому напрямку та не повертався. Крім того, дана обставина не є суттєвою та не впливає на кваліфікацію правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні вимог ст. 251 КУпАП будь-який відеозапис (до того ж зафіксований не в автоматичному режимі) на якому є будь-які фактичні дані, на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно запису на відеодиску, який був оглянутий в судовому засіданні, водій ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_2 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважаю, що з метою виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке в даному випадку є безальтернативним.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність останнього, згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Керуючись ст. ст. 40-1, 276-280, 283 КУпАП, суддя -

постановив :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та оштрафувати на 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що становить тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя Б. М. Журибіда