"28" березня 2023 р. Справа № 363/3119/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ТОВ «Золотий беріг», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 319711 від 17.09.2022 року вбачається, що 16 вересня 2022 року близько о 21 год. 35 хв. на автодорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, водій ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував транспортним засобом марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9г ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП передача права керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання з`явилася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його захисник адвокат Терентьєв Олександр Юрійович. Будуючи повідомленими про їх права та обов`язки, вони пояснили суду, що не погоджуються зі складеним відносно ОСОБА_1 протоколом за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, право керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, він не передав. У зв`язку з цим просили провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

На додаток до цього ОСОБА_1 пояснив суду, що 16 вересня 2022 року він перебував на відпочинку біля с. Хотянівка разом зі своїми друзями, серед яких були ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 . Близько о 19 год. 30 хв. цього ж дня після закінчення відпочинку він вирішив їхати додому, та оскільки на відпочинку він вживав алкогольні напої, то попросив ОСОБА_3 відвезти його та ОСОБА_2 додому на його транспортному засобі - Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_1 пояснив, що попросив відвезти його додому саме ОСОБА_3 , бо в той день вона не вживала алкогольних напоїв та мала всі правові підстави для здійснення керування транспортним засобом. ОСОБА_3 сіла за кермо автомобіля ОСОБА_1 , і вони разом поїхали до м. Вишгорода. По дорозі він - ОСОБА_1 заснув в автомобілі, та потім прокинувся внаслідок того, що ОСОБА_3 допустила зіткнення з іншим автомобілем. Стверджує, що керування транспортним засобом, що належить йому - ОСОБА_1 , та дорожньо-транспортна пригода за участю цього транспортного засобу мали місце за участю та керуванням водія ОСОБА_3 , яка на його прохання відвозила його разом з ОСОБА_2 додому, оскільки не вживала алкогольних напоїв у той день. Після дорожньо-транспортної пригоди він - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підійшли до автомобіля, в якому знаходився потерпілий, а через деякий час під`їхали працівники патрульної поліції. У процесі встановлення фактичних обставин між ОСОБА_2 та працівниками поліції виник конфлікт, який полягав у тому, що працівники поліції настоювали на складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, у той час як ОСОБА_2 та потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди погодили всі питання між собою та домовилися обійтися без оформлення адміністративних матеріалів. У цей же суперечці він - ОСОБА_1 неодноразово пояснював працівникам поліції, що керування його транспортним засобом здійснювала саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , однак працівники поліції проігнорували його заперечення. Пізніше ОСОБА_3 поїхала додому, а він разом з ОСОБА_2 , залишилися разом з працівниками поліції, які почали оформлювали на них адміністративні матеріали.

У результаті цього працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , не зважаючи на його заперечення проти того, що він не керував транспортним засобом, а також протокол відносно нього - ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом передачі права керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що не заперечує проти того, що можливо ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак він не керував його транспортним засобом, взагалі не сідав за його кермо, а сидів поруч з ним поки керування транспортним засобом здійснювала ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_1 та його захисник долучили до матеріалів справи належним чином завірену копію Постанови Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2022 року у справі № 363/3286/22, яка набрала законної сили 15.11.2022 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом керування 16 вересня 2022 року транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 , у стані алкогольного сп`яніння було закрито у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На основі цього ОСОБА_1 та його захисник звернули увагу суду на ту обставину, що рішенням суду, яке набрало законної сили, фактично спростовуються обставини та факти, що зазначені у спірному протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «г» ПДР України водієві забороняється передавати право керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. На додаток до цього об`єктивна сторона правопорушення передбачає, що таке керування транспортним засобом здійснюється у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом здійснюється у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з передачею керування транспортним засобом іншій особі, а також безпосередньо керуванням транспортним засобом цієї особою повинен бути доведений факт перебування водія (особи, які передано керування транспортним засобом) у стані алкогольного сп`яніння у цей момент. Однак для встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння передбачено спеціальний та виключний порядок здобуття доказів, що підтверджують наявність такого стану проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

При цьому у ч. 5 ст. 266 КУпАП зазначається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним, що у свою чергу призводить до недійсності його результатів. З цього також слідує, що перебування водія у стані алкогольного сп`яніння може доводитися лише шляхом проведення у встановленому законодавством порядку його огляду. Жодного іншого порядку для отримання доказу перебування водія у стані сп`яніння законодавством не передбачено.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа здійснювала керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому стан алкогольного сп`яніння має бути встановлений на основі доказів, отриманих за результатами проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Щодо передачі ОСОБА_1 керування своїм транспортним засобом ОСОБА_2 , суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Оцінюючи всі матеріали справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності та взаємозв`язку, ґрунтуючись на принципі доведення «поза розумним сумнівом», суд звертає увагу, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із засад національного судочинства є обов`язковість судових рішень. Обов`язковість судових рішень є одним з елементів правової визначеності, яка вимагає не лише ясності, точності та зрозумілості самого рішення по суті, але і його виключність як такого, що не може бути скасовано, переглянуто або оспорено без передбачених для того процесуальним законодавством підстав. В противному випадку оспорювання, невизнання та інші форми заперечення судового рішення призведуть до втрати судовим рішенням своєї сутності, законної сили та нівелювання права на справедливий судовий розгляд, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає обов`язковість та виконуваність остаточних судових рішень.

У судовому засіданні до матеріалів справи було долучено належним чином завірену копію Постанови Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2022 року у справі № 363/3286/22, яка набрала законної сили 15.11.2022 року, фактичні обставини та факти якої відповідають та тотожні фактичним обставинам цієї справи з різницею в тому, що в межах справи № 363/3286/22 розглядався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом керування ним у стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 . Зазначені обставини узгоджуються і поясненнями самого ОСОБА_1 , який зазначив суду про те, що працівники поліції склали протоколи про адміністративне правопорушення відносно нього та ОСОБА_2 .

У той же час суд враховує, що вищезазначеною постановою від 04.11.2022 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином остаточним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що ОСОБА_2 16.09.2022 року не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому з огляду на пояснення ОСОБА_1 , який не заперечував проти перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, важливого значення має той факт, що судом не було встановлено факту керування ним транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 , як про це і зазначав сам ОСОБА_1 . У відповідності до пояснень ОСОБА_1 у постанові від 04.11.2022 року було встановлено, що транспортним засобом, який належить ОСОБА_1 , 16 вересня 2022 року керувала ОСОБА_3 , яка і потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, але відносно якої не було складено адміністративних матеріалів.

Враховуючи вимоги правової визначеності, виключності та остаточності судового рішення, що набрало законної сили, суд приходить до висновку, що Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2022 року, яка не була скасована і для сумнівів щодо якої у суду немає ані фактичних, ані правових підстав, спростовано обставини та факти, що зазначаються у матеріалах справи відносно ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 не керував транспортним засобом ОСОБА_1 (Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 ), то і передати йому керування цим транспортним засобом ОСОБА_1 не міг, як про це зазначено у спірному протоколі.

На основі цього суд також робить висновок про недоведеність того, що ОСОБА_1 передав керування своїм транспортним засобом ОСОБА_2 , що безпосередньо йому інкримінується у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення. Будь-яких інших матеріалів, які б спростовували висновки суду у постанові від 04.11.2022 року, справи не містять.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню зі ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 35, 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас