ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9432/23

Номер провадження 3/495/3248/2023

12 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 року о 00 год. 50 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автомобільній дорозі Одеса-Рені (59 км 800 м) на території Білгород-Дністровського району Одеської області був виявлений гр. України ОСОБА_1 , який у складі групи осіб: ОСОБА_2 намагався незаконно перетнути Державний кордон України в Республіку Молдова в п/п «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Своїми діями порушив ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», ч.ч. 3, 4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль».

Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Його представник адвокат Пасічний І.О. надав суду клопотання, у якому зазначає, що відповідно до обставин, що не залежали ні від суду, ні від представника ОСОБА_1 , а саме: що в момент проведення судового засідання 12.10.2023 року об 09:30 годині мали місце порушення в роботі мережі Інтернет, які потягли за собою об`єктивну неможливість проведення судового засідання в режимі відео конференції, проте представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та сам Фурсенко о.в. зацікавлені у розгляді справи, тому на електронну адресу суду надійшло відповідне клопотання представника ОСОБА_1 . З клопотання адвоката Пасічного І.О. вбачається, що враховуючи особу правопорушника, визнання ним своєї вини, матеріальний стан просить суду застосувати положення ст. 22 КУпАП та визнати дії ОСОБА_1 малозначними, звільнивши його від адміністративної відповідальності, та обмежитися усним зауваженням.

Враховуючи те, що діючим КУпАП передбачені стислі строки розгляду справи, суд вважає за можливе не відкладати розгляд справи та провести судове засідання без участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Пасічного І.О., за наявними у суду матеріалами та письмовими поясненнями.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 204 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст. 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Суд враховує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан, а також, що відповідно до вказаного Указу Президента України в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , разом з гр. ОСОБА_2 намагався незаконно перетнути Державний кордон України в Республіку Молдова в п/п «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю.

У поясненнях, що долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку з веденням воєнного стану, почав замислюватися над тим, як виїхати з країни та вивезти свою сім`ю закордон. 31.08.2023 року він зі своїм товаришем ОСОБА_2 виїхали з м. Кривий Ріг в м. Одеса. З соціальної мережі «Тікток» дізнався, що можна перетнути кордон України з Республікою Молдова в обхід пункту пропуску, надалі планував отримати статус біженця разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 . Законних підстав для перетину кордону не мав. При спробі незаконного перетину кордону були затриманими українськими прикордонниками. Просить суд при розгляді справи відносно нього проявити поблажливість.

Надалі у судовому засіданні 26.09.2023 року заявив, що у зв`язку з обмеженою придатністю до військової служби, думав, що може перетнути кордон, вину у скоєному визнав. 01.09.2023 року при собі мав лише паспорт. Представник ОСОБА_1 адвокат Пасічний І.О. заявив також, що пояснення (долученій до адміністративного протоколу) були написанні під диктовку, а насправді товариша ОСОБА_2 не знав, а кордон намагався перетнути самостійно.

Проте суду важко погодитися в аргументом про те, що ОСОБА_1 намагався перетнути кордон сам, з огляду на те, що протоколом викладено суть адміністративного правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 намагалися перетнути державний кордон. Пояснення, що долучені до протоколу були обома написані власноруч, зазначено, що їм обом було роз`яснено про право не давати показання та пояснення проти себе (положення ст. 63 Конституції України). Крім того, обидва з одного міста (Кривий Ріг), обидва, як зазначили, приїхали в Одесу та обох було затримано прикордонним нарядом при спробі перетину державного кордону. Крім того, судом встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2023 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. На момент розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , постанова відносно ОСОБА_2 не була оскаржена та набрала законної сили.

Свідчення незнайомства з ОСОБА_2 суд сприймає як спосіб перекваліфікації діяння з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП і як наслідок способом уникнення відповідальності за більш серйозне правопорушення.

Що стосується застосування положень ст. 22 КУпАП суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, на період введення воєнного стану в Україні на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 визнаний був обмежено придатним до військової служби, проте чоловіки віком від 18 до 60 років, які мають запис «обмежено придатні» не можуть виїздити за межі України, оскільки такої категорії осіб, не передбачено положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в якій визначено хто не підлягає призову на військову службу.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, у КУпАП не закріплено визначення малозначного правопорушення та немає вказівок на його ознаки, однак у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визначення діяння малозначним. Категорія (поняття) «малозначність» означає, що вчинене правопорушення не становить великої суспільної шкідливості й не завдало значних збитків державним або суспільним інтересам безпосередньо громадянам.

Вважати спробу перетнути державний кордон групою осіб без законних на те підстав з огляду на триваючу широкомасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, той факт, що з 24.02.2022 року право на виїзд з України, а також перетин державного кордону, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено малозначним діянням для суду не видається можливим, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 22 КУпАП.

Що стосується того факту, що ОСОБА_1 вважав, що «обмежена придатність до військової служби» дозволяє перетнути державний кордон, суд звертає увагу на презумпцію знання законодавства (лат. ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), тобто кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

За загальним правилом презумпція знання законодавства є неспростовною презумпцією, отже, юридична необізнаність або невірне трактування норм права, відсутність чіткого законодавчого врегулювання певних питань не є поважною причиною для звільнення від відповідальності.

Отже, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи серед яких: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 309984 від 01.09.2023 року, у якому викладено суть адміністративного правопорушення, рапорт ІПС 2 категорії ВПС «Удобне» штаб-сержанта Телешенко Володимира, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого, ст. 204-1 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , знаючи про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років спільно з ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону групою осіб.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, його майновий стан, суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що на думку суду, буде відповідати завданням КУпАП та достатнє для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Окрім цього, у відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП, слід також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч. 2 ст. 204-1, ст. 251, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 КУпАП - у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова