"25" вересня 2023 р. Справа № 363/3522/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 319720 від 18.10.2022 року вбачається, що 18 жовтня 2022 року о 19 год. 50 хв. у с. Розтісне Київської області, на контрольно-пропускному пункті, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження зазначеного огляду ОСОБА_1 під відеозапис та у присутності двох свідків відмовився.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Оропай О.В. з`явилися. Будучи повідомленими про їх права та обов`язки, ОСОБА_1 та його захисник Оропай О.В. висловили заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного правопорушення. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 та захисник Оропай О.В. надали наступні пояснення.

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 разом зі своїм другом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілий день їздив по особистим справам на автомобілі Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що саме він здійснював керування вказаним транспортним засобом з самого початку. Близько о 19 годині цього ж дня ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 поїхав за медикаментами з с. Розтісне Київської області до смт. Димер Київської області. Після покупки медикаментів вони повертаючись з смт. Димер у с. Розтісне вирішили зупинитися на в`їзді до села. Перебуваючи в автомобілі до них підійшли військовослужбовці у камуфльованій формі. Дані військовослужбовці попросили показати паспортні документи, посвідчення водія, у ході чого між ними виник конфлікт, під час якого військовослужбовці застосували відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фізичну силу. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що керування транспортним засобом він здійснював лише до моменту зупинки біля села, та далі нікуди не їхав. На момент, коли до нього підійшли військовослужбовці, він - ОСОБА_1 не керував автомобілем, нікуди не їхав та не збирався їхати.

У подальшому, як пояснив ОСОБА_1 , на місце події військовослужбовцями були викликані працівники поліції, які приїхавши, та встановивши обставини даної події на підставі пояснень військовослужбовців, почали вимагати від ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. На додаток до цього ОСОБА_1 звернув увагу, що працівники поліції приїхали набагато пізніше після всіх подій, що мали місце з військовослужбовцями. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 дійсно відмовився, попросивши його відвезти до лікарні з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та медичного огляду, оскільки після застосування військовослужбовцями фізичної сили він отримав тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді перелому кісток. При цьому, як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , 18.10.2022 року протягом всього дня він не вживав алкогольні напої та не збирався вживати, тим більше перед тим, як здійснювати керування транспортним засобом, у зв`язку з чим вважав вимогу працівників поліції протиправною та згоден був пройти огляд на стан сп`яніння лише у медичному закладі.

Після цього, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , на місце події прибули ще військовослужбовці, які у подальшому були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, як свідки. У присутності вказаних осіб ОСОБА_1 підтвердив свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та повідомив про своє бажання проходити огляд у медичному закладі, а також про необхідність отримання першої медичної допомоги. Після цього працівниками поліції було доставлено ОСОБА_1 до медичного закладу, де як пояснив ОСОБА_1 , він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки в нього брали зразки біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, а на наступний день (19.10.2022 року) в нього була запланована операція, яка і була проведена, що свідчить про неможливість його перебування у стані алкогольного сп`яніння. У подальшому, як зазначив ОСОБА_1 , йому також було надано медичну допомогу, загіпсовано руку, складено відповідну медичну документацію, копію якої було долучено до матеріалів даної справи.

Як пояснив ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в нього було відібрано зразки біологічного середовища, працівниками поліції було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за фактом відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Копію протоколу, як і копії інших матеріалів справи, ОСОБА_1 не було вручено, а з їх оригіналами не було ознайомлено.

На додаток до цього стороною захисту було надано документацію за фактом звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції з приводу вчинення відносно нього протиправного діяння у виді нанесення тілесних ушкоджень військовослужбовцями. Копії відповідної документації було долучено до матеріалів справи, а сторона захисту просила суд врахувати зазначений факт як чинник, що виключає добровільність заяв, позиції та поведінки ОСОБА_1 на місці подій 18.10.2022 року, що ставить під сумнів правомірність складеного протоколу та інших матеріалів справи.

У кінцевому підсумку ОСОБА_1 та сторона захисту зазначили, що наявні матеріали справи не доводять факту здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, чого він і не здійснював на той момент, коли військовослужбовці підійшли до автомобіля. Єдиним доказом підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є письмові пояснення свідків, що долучені до матеріалів справи. Однак вказаних свідків допитати у судовому засіданні не виявилося за можливе, на додаток до чого стороною захисту поставлено під сумнів можливість вказаних свідків безпосередньо спостерігати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вони на місце події прибули пізніше за працівників поліції, а тому відповідно, як і останні, не могли бачити керування транспортним засобом, оскільки на цей момент ОСОБА_1 з застосуванням фізичного насильства був протиправно затриманий військовослужбовцями разом з ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність будь-якого доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, сторона захисту просила провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях всіх необхідних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання також неодноразово викликався свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце, у судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його захисник Оропай О.В. повідомили про факт смерті свідка ОСОБА_2 , що унеможливлює його допит у судовому засіданні.

У судове засідання також неодноразово викликалися свідки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання вказані свідки не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового засідання, від них не надходило.

У судове засідання також неодноразово викликався поліцейський ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області сержант поліції Ганжа Євгеній Юрійович, який здійснював складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання сержант поліції ОСОБА_5 не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від нього не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності свідків та працівника поліції, що не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилися від проходження у встановленому законодавством порядку від проходження огляду. Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 319720 від 18.10.2022 року зазначається, що ОСОБА_1 18.10.2022 року о 19 год. 50 хв. у с. Розтісне Київської області, здійснював керування автомобілем марки Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто виконував технічні функції водія вказаного автомобіля. Таким чином, складова частина інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення стосується здійснення керування ним відповідним транспортним засобом.

У зв`язку з цим суд повторно звертає увагу на ту обставину, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливе тоді і лише тоді, коли у судовому засіданні після дослідження достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів «поза розумним сумнівом» можливо зробити категоричний та безумовний висновок щодо того, що конкретна особа була водієм конкретного транспортного засобу.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, а отже і тягар доказування, в межах справи про адміністративне правопорушення покладається на органи влади (посадових осіб), які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. В межах даної справи про адміністративне правопорушення такий тягар покладається на органи Національної поліції.

У той же час суд не може редагувати фабулу обвинувачення, змінювати зміст чи характер інкримінованих фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення, збирати докази як на підтвердження, так і на спростування винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В противному випадку це неодмінно призводить до перебирання судом на себе функцій обвинувачення, що є несумісним з правовою природою та призначенням суду в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що протягом дня (18.10.2022 року) саме він здійснював керування автомобілем Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 . Однак близько о 20 годині того ж дня, коли він разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 повернувся з смт. Димер до с. Розтісне Київської області, ОСОБА_1 вже не керував автомобілем, нікуди не їхав і не збирався їхати. Військовослужбовці підійшли до їх автомобіля, коли він стояв на місці та нікуди не рухався. Таким чином, ОСОБА_1 заперечив факт керування вказаним транспортним засобом як безпосередньо перед, так і після того як до них підійшли військовослужбовці.

У матеріалах справи (а.с. 7) наявні два CD-R диски, які поміщені в спеціальні конверти, що опечатані печаткою Вишгородського РУП ГУНП в Київській області «Для довідок». При дослідженні першого диск судом встановлено, що на ньому наявні 14 (чотирнадцять) відеозаписів, останні чотири цифри назви яких охоплюють числовий проміжок «…0039»-«…0056». У свою чергу в судовому засіданні встановлено, що всі вказані відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції, обставини та події, зафіксовані на відеозаписі, датуються 18.10.2022 року, а відеозаписи у своїй сукупності утворюють логічну, послідовну, хронологічну та безперервну картину обставин і подій вчинення ОСОБА_1 діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З вказаних відеозаписів судом також встановлено, що 18 жовтня 2022 року близько о 20 годині працівники поліції прибули за викликом на спеціальну лінію «102». При цьому на відеозаписі не зафіксовано та не озвучено ані місце, куди вони прибули, ані обставини, з приводу яких відбувся виклик чи будь-яка інша інформація, що давала б можливість встановити належність обставин і фактів, зафіксованих на відеозаписах, до обставин і фактів, що розглядаються в межах даної справи.

Після прибуття на місце події працівниками поліції встановлено, а на відеозаписах зафіксовано, наявність у відповідному місці великої кількості осіб, одягнутих у військову форму, автомобіль Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв на дорозі перед дерев`яним шлагбаумом, а також двох чоловіків зі зв`язаними руками, які сиділи по різні боки дороги один навпроти одного. У процесі з`ясування обставин справи працівниками поліції встановлено, що вказаним чоловіками є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому у процесі опитування осіб, одягнутих у військову форму, працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювали керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим і були затримані. Однак зафіксовані на відеозаписах розмови та пояснення всіх осіб не дають конкретної можливості встановити особу, яка була безпосередньо за кермом автомобіля.

При цьому, як видно з відеозаписів, працівником поліції було опитано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які одразу заперечили факт керування транспортним засобом та зазначили, що вони нікуди не їхали. ОСОБА_1 на неодноразові питання працівника поліції лише зазначив про необхідність надання йому медичної допомоги у зв`язку з застосуванням відносно нього фізичної сили, та нанесення тілесних ушкоджень. Не зважаючи на це, як слідує з відеозаписів, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в спеціальному медичному закладі, на що ОСОБА_1 одразу зазначив про необхідність проходження огляду саме в медичному закладі. У подальшому, як слідує з відеозаписів, ОСОБА_1 на питання працівника поліції неодноразово заперечив факт керування вказаним транспортним засобом, а взаємодія ОСОБА_1 з автомобілем Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , зводилася лише до забирання особистих речей, які знаходилася всередині. Після цього, як вбачається з відеозаписів, працівники поліції здійснили доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, з наданої працівниками поліції безперервної відеофіксації, що здійснювалася на нагрудну камеру, не вбачається не тільки безпосереднього факту виконання ОСОБА_1 технічних функцій водія автомобіля Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , але і навпаки зафіксована обстановка, положення автомобіля, місце всіх подій, пояснення, заперечення та поведінка ОСОБА_1 не дають можливості стверджувати здійснення керування ним вказаним транспортним засобом.

Тобто, досліджені відеозаписи підтверджують пояснення ОСОБА_1 щодо того, що працівники поліції прибули набагато пізніше, тобто після того, як він був затриманий військовослужбовцями. У зв`язку з цим відеозаписи, надані працівниками поліції, які прибули на місце події лише потім, не можуть містити відомості та відображати фіксацію керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Наявні письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказують на факт руху автомобіля Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 , однак вказані пояснення не містять жодних відомостей щодо особи водія вказаного транспортного засобу, натомість містять позначення «водій» без зазначення конкретної особи.

З урахуванням обставин, що зафіксовані на досліджених відеозаписах, вказані письмові пояснення не тільки не усувають неточності та неповноту щодо обставин і фактів вчиненого правопорушення, а навпроти не дають можливості встановити конкретну особу водія автомобіля Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що надані працівниками поліції письмові пояснення свідків є за своєю сутністю та правовою природою доказом, що надається стороною обвинувачення (органом чи посадовою особою, що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення). Тому з метою забезпечення об`єктивності та неупередженості судового розгляду у випадку, якщо надані письмові пояснення не узгоджуються зі встановленими судом обставинами, іншими матеріалами справи, заперечуються іншими учасниками судового провадження, суд повинен мати можливості здійснити безпосередній допит осіб, які вказані у поясненнях як свідки. В противному випадку в межах провадження залишаються неточності, неповнота, суперечності та доводи учасників справи, які не можуть бути перевірені та відповідно впливають на доказу цінність таких письмових пояснень.

Вказані свідки неодноразово викликалися у судове засідання, у тому числі за клопотанням сторони захисту. Однак, будучи належним чином повідомленими, свідки у судове засідання жодного разу не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань до суду не надали.

У зв`язку з неявкою свідків у судове засідання суд був позбавлений можливості здійснення їх допиту у судовому засіданні, внаслідок чого їх письмові пояснення, які не містять конкретизації особи водія автомобіля, не узгоджуються з обставинами, що зафіксовані на відеозаписах працівниками поліції, поясненнями, що були надані ОСОБА_1 у судовому засіданні, не можуть бути покладені в основу остаточного судового рішення як доказ сторони обвинувачення. Суд критично ставиться до письмових пояснень вказаних свідків.

З урахуванням вищевикладеного суд також приходить до висновку, що надані матеріали справи про адміністративне правопорушення у переважні більшості стосуються відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відомості щодо керування транспортним засобом містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, на наданому працівниками поліції відеозаписах, протягом яких ОСОБА_1 неодноразово заперечує проти здійснення ним керування автомобілем, а також письмові пояснення свідків, до яких суд ставиться критично та яких допитати у судовому засіданні не вдалося за можливе.

У той же час протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол не може бути єдиним, однозначним та беззаперечним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу, у тому числі аудіо- та відеозапису, пояснень свідків, на основі яких суд мав би можливість встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Тобто, немає жодного доказу виконання ОСОБА_1 функцій водія автомобіля.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд в аспекті вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності робить висновки на основі тих матеріалів справи, що були надані уповноваженими на це посадовими особами. Однак за наявних матеріалів справи зробити категоричний, ствердний, розумний та обґрунтований висновок щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом неможливо. У зв`язку з чим суд вважає факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом недоведеним.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу відповідно до п. 1.10 ПДР України - водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством заборона керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також обов`язок на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння покладається лише на осіб, які відповідно до чинного законодавства визнаються водієм транспортного засобу. Внаслідок цього до адміністративної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження огляду можуть бути притягнуті лише ті особи, які є водіями у розумінні чинного законодавства та здійснюють керування транспортними засобами.

Одночасно з цим суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу, на основі якого суд міг би встановити, що ОСОБА_1 є водієм у розумінні чинного законодавства, а також встановити, що він керував транспортним засобом. Отже, ані факт того, що ОСОБА_1 є водієм, ані факт того, що він керував автомобілем, не доведені особами, уповноваженими на збирання доказів в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 не є водієм у розумінні чинного законодавства та не здійснював керування транспортним засобом, то відповідно до вищевикладених нормативних приписів на нього не поширюється обов`язок на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Внаслідок цього ОСОБА_1 не може нести відповідальність за порушення обов`язку, який відповідно до чинного законодавства на нього не покладається.

Доводи сторони захисту та надані копії документів, що стосуються протиправного застосування відносно ОСОБА_1 фізичного насильства, заслуговують на увагу, однак з огляду на межі розгляду справи про адміністративне правопорушення мають бути оцінені у встановленому чинним законодавством порядку в межах інших проваджень.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас