Справа № 750/6434/23 Головуючий у 1 інстанції Самусь Л. В.
Провадження № 33/4823/856/23
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Мороза О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мороза О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Азербайджан, мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 536,80 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 02 травня 2023 року о 17 год 14 хв., по вул. Шевченка, 107-А в м. Чернігові, ОСОБА_4 керував транспортним засобом Dodge Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1 А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення повторно протягом року.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Мороз О.В. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі. Посилається на те, що його підзахисний керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія категорії «В» № НОМЕР_2 , видане 15 листопада 2013 року, яке Україна визнає дійсними на своїй території, а тому не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Апелянт вказує, що ОСОБА_4 у судові засідання не з`являвся, оскільки належним чином про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку повідомлений не був.

Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки ОСОБА_4 не був присутній у судовому засіданні, копію судового рішення не отримував.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_4 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Мороза О.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_3 була винесена 04.07.2023 року. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 14 липня 2023 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_4 не був присутнім під час розгляду справи в суді, копію оскаржуваного рішення захисник отримав лише 18.10.2023 року, а вже 27 жовтня 2023 року була подана апеляційна скарга, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 5 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 267021 від 02.05.2023, ОСОБА_4 , 02 травня 2023 року о 17:14 год, у м. Чернігові, по вул. Шевченка, 107-А, керував транспортним засобом Dodge Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, вчинив адміністративне правопорушення повторно протягом року від 30.04.2023, чим порушив вимоги пункту 2.1 А ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.4).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_3 був зупинений працівниками поліції; під час перевірки документів було з`ясовано, що водій має посвідку на постійне місце проживання та посвідчення водія іноземної держави. Крім того, було з`ясовано, що ОСОБА_4 30.04.2023 вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП. Також останній намагався домовитися з працівниками поліції не складати на нього протокол (а.с.3).

Окрім того, вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, підтверджується довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Чернігівській області про те, що ОСОБА_4 посвідчення водія не отримував; та постановою серії ЕАС № 6912368 від 30.04.2023, згідно якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.1, 5).

Доводи апелянта про те, що місцевим судом не взято до уваги наявність у ОСОБА_3 посвідчення водія категорії «В» іноземної держави (Республіки Азербайджан), тобто фактично в діях останнього відсутній склад правопорушення, є непереконливими.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, зокрема, на підставі посвідки на постійне проживання.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином Республіки Азербайджан і на даний час перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 23.07.2021 по 22.07.2031.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1992 № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим в т.ч. і для іноземних громадян.

Згідно з абзацом 5 пункту 30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Оскільки ОСОБА_4 має посвідку на постійне проживання на території України з 23.07.2021 по 22.07.2031, тому відповідно до вищевказаного Положення повинен був обміняти посвідчення водія іноземної держави.

Посилання апелянта на порушення положень ч.2 ст.41 Віденської Конвенції про дорожній рух від 1968 року, яка ратифікована Україною та Республікою Азербайджан, є необґрунтованим, оскільки пунктом «с» частини 2 статті 41 вказаної Конвенції передбачено, що посвідки водія, видані однією Договірною Стороною, повинні визнаватися на території іншої Договірної Сторони до моменту, з якого дана територія стає постійним місцем проживання власника посвідки.

У даному ж випадку територія України стала для ОСОБА_3 постійним місцем проживання, починаючи з 23 липня 2021 року.

Доводи апелянта про те, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені права ОСОБА_3 , так як розгляд справи було здійснено без участі останнього, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте ст.126 КУпАП до цього переліку не входить.

Також, апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Мороза О.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний