КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/3871/22 Головуючий у 1 інстанції: Попович О.В. Провадження № 33/824/541/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його захисника Чистової Алли Сергіївни на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП. На підставі частини 2 статті 36 КУпАП на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за частиною 2 статті 172-7 КУпАП у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

ОСОБА_1 та його захисник 08 грудня 2022 року та 07 грудня 2022 року відповідано подали апеляційні скарги, а також порушили питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підставою поновлення строку на оскарження визначають виготовлення повного тексту оскаржуваної постанови суду лише 28 листопада 2022 року.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник просять скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. На думку апелянтів суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів при взятті ним участі у таємному голосування щодо обрання секретаря Гребінківської селищної ради, де до виборчого бюлетеня внесена його кандидатура. Суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адіністратиної відповідальності за частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП. Також вважають, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення п. 7 ст. 247 КУпАП про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи передбачених ст.38 КУпАП строків.

В судове засідання апелянти та прокурор не з`явилися, повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 та його захиснику строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник Чистова А.С. були присутні у судовому засіданні 24 листопада 2022 року. Проте повний текст постанови суду від 24 листопада 2022року, яким ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, був виготовлений 28 листопада 2022 року. В матеріалах справи наявна розписка про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду 30 листопада 2022 року.

Враховуючи викладене, визначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року є поважними та підлягають поновленню.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до ч.1, ч. 2. ст.172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою, у встановлених законом випадках та порядку, про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, який утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ч. ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до примітки до ст.172-7 КУпАП визначено, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до абз.12 ч.1 ст.1 Закон України "Про запобігання корупції" реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Відтак, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є депутатом Гребінківської селищної ради VIII селищної ради. 17.11.2020 р. на 1-й сесії Гребінківської селищної ради кандидатуру ОСОБА_1 було запропоновано на посаду секретаря Гребінківської селищної ради та внесено до виборчого бюлетеню з виборів секретаря. Після чого ОСОБА_1 прийняв участь у таємному голосуванні з обрання секретаря Гребінківської селищної ради.

До суду першої інстанції надані протоколи про адміністративне правопорушення № 1033 та № 1034 від 21 вересня 2022 року, складені старшим уповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Київській області ДСР Національної поліції України щодо ОСОБА_1 , розгляд яких було об`єднанано в одне провадження.

В протоколі про адміністративне правопорушення № 1033 від 21 вересня 2022 року зазначено, що 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 , будучи депутатом Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області (далі - Гребінківська селищна рада) і суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язанні з корупцією, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та пунктів 1, 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікту інтересів та не повідомив селищну раду про наявність реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між його приватним інтересом та своїми представницькими повноваженнями, які виникли перед таємним голосуванням щодо обрання секретаря Гребінківської селищної ради, де до виборчого бюлетеня внесена його кандидатура, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 1034 від 21 вересня 2022, 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 , будучи депутатом Гребінківської селищної ради і суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язанні з корупцією, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме взяв участь у таємному голосування щодо обрання секретаря Гребінківської селищної ради, де до виборчого бюлетеня внесена його кандидатура, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

За висновком суду першої інстанції, призначення ОСОБА_1 на посаду секретаря селищної ради є його приватним інтересом, зумовленим бажанням покращити статус і матеріальне становище, який під час здійснення ним своїх депутатських повноважень у частині, що стосується його особисто, превалював над публічним інтересом, у зв`язку з чим між його приватним інтересом та здійсненням ним своїх депутатських повноважень виник саме реальний конфлікт інтересів. Відтак, ОСОБА_1 під час вирішення питання щодо голосування за самого себе був зобов`язаний повідомити про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час засідання селищної ради.

Разом з тим, в протоколах про вчинення адміністративних правопорушень відносно ОСОБА_1 , не зазначено в чому саме полягає конфлікт інтересів, а саме суперечність між особистими інтересами особи та його службовими повноваженнями, наявність якого може вплинути на об`єктивність, або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих його службових повноважень.

Матеріали справи не містять жодних даних, які б з достовірністю свідчили про об`єктивні та суб`єктивні ознаки конфлікту інтересів, наявність суперечностей між особистими інтересами ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями в момент прийняття рішення щодо обрання його на посаду секретаря міської ради, та в чому конкретно полягав конфлікт інтересів і в чому це виразилось.

Крім того, прокурором не доведено, що неповідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку про наявність реального конфлікту інтересів вчинене ним умисно, коли він усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав його шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання таких наслідків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради.

Відповідно до ч.3 ст. 59, п.4 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», секретар сільської, селищної, міської ради обирається шляхом таємного голосування.

Відповідно до ч.6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядалися на сесіях ради, у тому числі і при вирішенні питань, пов`язаних з внутрішньою діяльністю міської ради.

Тобто, отримавши статус депутата органу місцевого самоврядування, відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ОСОБА_1 мав право ухвального голосу з усіх питань, які розглядалися на сесіях ради.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що приймаючи участь у голосуванні щодо вирішення питання про обрання його на посаду секретаря селищної ради, ОСОБА_1 в силу своїх повноважень самостійно не приймав будь-яких рішень. Рішення про обрання секретаря ради приймалося колегіальним органом, тобто депутатським корпусом на сесії селищної ради, із дотриманням передбаченої законом процедури.

Депутати селищної ради, які приймали участь у розгляді питань порядку денного, були обізнані про винесене на порядок денний сесії питання обрання секретаря міської ради та внесення кандидатури депутата ради ОСОБА_1 .

Наведене дає підстави для висновку, , що в даному випадку при розгляді питання «Про обрання секретаря Гребінківської селищної ради» реальний конфлікт інтересів відсутній взагалі, як такий, оскільки ОСОБА_1 обраний депутатом селищної ради і є представником інтересів від свого виборчого округу та наділений відповідними повноваженнями, маючи право бути кандидатом на посаду секретаря міської ради, а тому участь у голосуванні за кандидата на посаду секретаря селищної ради жодним чином не йде всупереч представницьким повноваженням, а навпаки, його бажання стати секретарем селищної ради в разі підтримки депутатами повністю збігається з бажанням його виборців.

Відповідно до ст. 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраним до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, найвищий Закон держави передбачає право кожного громадянина обиратися до органів державної влади, в тому числі голосувати за себе.

Крім того, як було зазначено у примітці до ст.172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Відповідно до протоколу №3 засідання лічильної комісії від 17 листопада 2020 року, що є додатком №3 до рішення №3-1-VIII Гребінківської селищної ради від 17 листопада 2020 року, на голосуванні були присутні 26 із 26 депутатів ради. За кандидатуру ОСОБА_1 проголосувало 18 депутатів, за кандидатуру ОСОБА_2 - 6, не підтримали жодного кандидата - 2. Тобто, сам по собі голос ОСОБА_1 , як одного із депутатів, жодним чином не міг би вплинути на результати голосування. Крім того, голосування за кандидатуру секретаря селищної ради було таємним, ОСОБА_1 міг голосувати не лише за свою кандидатуру, а і за іншого кандидата або не підтримати жодного кандидата.

Таким чином, матеріали справи та протоколи про адміністративні правопорушення не містять даних про наявність реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1 під час голосування щодо обрання секретаря Гребінківської селищної ради VIII скликання. В матеріалах відсутні дані, що вчинення дій та прийняття рішень відбулися за наявності суперечності між приватним інтересом особи та його представницькими повноваженнями, які вплинули на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, прийняття таких рішень, не викладені та не підтверджені обставини, що дії чи рішення суперечать представницьким повноваженням ОСОБА_1 .

У зв`язку із викладеним, суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника підлягають задоволенню, а постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року - скасуванню, із закриттям провадження в справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянтів щодо незастосування положень п. 7 ст. 247 КУпАП про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки провадження в справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 та його захиснику Чистовій Аллі Сергіївни процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника Чистової Алли Сергіївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 1727 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Шебуєва В.А.