справа № 631/633/23
провадження № 3/631/467/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В., розглянувши у приміщенні суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця міста Харків, громадянина України

(паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в харківській області 13.08.1998 року), який не працює,

зареєстрований та проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

за вчинення адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

03.05.2023 року інспектором СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Калашником В. В., керуючись положеннями статей 254 - 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями), складено протокол про адміністративне правопорушення (серії ГР № 063970), що надійшов до Нововодолазького районного суду Харківської області, зареєстрований під єдиним унікальним № 631/633/23 (провадження № 3/631/467/23) й згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичною карткою справи та Контрольним журналом судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, переданий на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

Зі змісту зазначеного протоколу убачається, що інспектор СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенант поліції Калашник В. В. склав протокол про адміністративне правопорушення (серії ГР № 063970) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 03.05.2023 року в період часу з 20 години 28 хвилин по 21 годину 33 хвилини телефонував на спеціальну лінію «102» Головного управління Національної поліції в Харківськвй області з мобільного телефону № НОМЕР_2 , та під час розмови ображав нецензурною лайкою операторів, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На доведення факту наявності підстав задля притягнення правопорушника до відповідальності інспектором СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Калашником В. В. як докази факту вчинення адміністративного діяння додано:

¦рапорт старшого інспектора - чергового ЧЧ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції Почтаря О., зареєстрованого 03.05.2023 року під № 807 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), останній доповів начальникові відділення підполковнику поліції Глущенку Аркадію про те, що 03.05.2023 року о 21 годині 33 хвилин зі служби 102 надійшло повідомлення,- щодо громадянина ОСОБА_1 , який проживає за адресом: АДРЕСА_1 ,- та телефонує на екстрену лінію 102, з метою отримати консультацію з приводу вручення повістки (зазначено що телефонував не в перше). На роз`яснення, що оператору екстреної лінії служби 102 заборонено консультувати громадян, почав задавати різного роду питання (а. с. 3);

¦пояснення ОСОБА_1 від 03.05.2023, наданих на ім`я начальника ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області підполковника поліції Глущенка Аркадія, що записані інспектором СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Калашником В., від підпису яких сам ОСОБА_1 відмовився, вбачається, що він 05.03.2023 року знаходився вдома та вирішив подзвонити на спеціальну лінію «102» щоб дізнатися номер телефону Нововодолазького військомата, на що отримав відповідь, що оператор консультацію не надає, а тому почав нецензурно висловлюватися у бік операторів(а. с. 4);

¦копію постанови (серії ГБВ № 136782), винесеної 03.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення, складеної інспектором СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом Щербиною О. М., щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 51,00 гривень (а. с. 8);

¦результати перевірки за даними витягу інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (ІПС «Армор») відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 до судді з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що зателефонував до гарячої лінії міліції та попрохав з`єднати з військоматом, на що отримав відмову. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину.

Ретельно та безпосередньо дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні у ній письмові докази, суддя убачає таке.

Інспектором СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Калашником В. В., складено на спеціальному бланку із зазначенням серії та номеру протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,за вчинення проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зміст вказаної норми права, визначений відповідним кодексом як «Дрібне хуліганство» та передбачає, що до такого виду відповідальності притягуються за:

а) нецензурну лайку в громадських місцях;

б) образливе чіпляння до громадян;

в) та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Отже, склад адміністративного проступку, обумовленого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає вище викладені фактичні обставини проступку - дрібне хуліганство.

Натомість, складаючи 03.05.2023 року протокол про адміністративне правопорушення (серії ГР № 063970) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інспектор СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенант поліції Калашник В. В. кваліфікує дії правопорушника як «03.05.2023 року в період часу з 20 години 28 хвилин по 21 годину 33 хвилини телефонував на спеціальну лінію «102» Головного управління Національної поліції в Харківськвй області з мобільного телефону № НОМЕР_2 , та під час розмови ображав нецензурною лайкою операторів спеціальної лінії «102».

Таким чином, з наведеного, а також з наданих судді доказів вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв зазначені дії у себе вдома, тобто не у громадському місті, й чіплявся не до громадян, а до працівників правоохоронних органів, отже, не порушував громадський порядок і спокій громадян, так як заважав нормальній роботі операторів спеціальної екстреної лінії служби поліції «102».

Відтак, мовити про наявність в його діях складу адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можна, оскільки такі його дії слід кваліфікувати за статтею 185 цього ж нормативно-правового кодифікованого акта України, яка передбачає адміністративну відповідальність за вчинення проступку у виді злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

До такого висновку слід дійти з огляду на те, що безпідставне зайняття спеціальної екстреної лінії служби «102» за умови, що оператори цією служби органів поліції вимагали від ОСОБА_1 , який перебував у стані сп`яніння, негайно зупинитись, перешкоджали нормальній діяльності правоохоронних органів (поліції), в тому числі, виконанню операторами екстреної лінії своїх службових обов`язків.

Крім того, про злісну непокору з боку правопорушника свідчить й те, що він жодним чином не реагував на законні, неодноразові та наполегливі вимоги оператора не займати безпідставно екстрену лінію служби «102», на що лунала нецензурна лайка з його вуст, що свідчить про прояв неповаги до поліціанта під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Процедура оформлення уповноваженими особами протоколів про адміністративне правопорушення визначена Кодексом України про адміністративні правопорушення, а особами, які є працівниками відповідних органів Національної поліції України - ще й Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ № 1376 від 06.11.2015 року (із змінами та доповненнями).

Частинами 1 та 2 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення обумовлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, що, у разі його оформлення, робиться не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення й нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (стаття 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відтак, ретельно та безпосередньо дослідивши протокол із доданими до нього письмовими доказами, суддя убачає не вірну кваліфікацію дій правопорушника, тобто не відповідність сформульованої об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного проступку із законодавчо встановленою у статтях 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що не дозволяє судді притягнути його до адміністративної відповідальності за вчинене.

Імперативним приписом статті 19 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (Закон України № 254к/96-ВР) обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, державні органи наділені лише тими повноваженнями і компетенцією, які визначені законом і не можуть на свій розсуд привласнювати повноваження інших державних органів.

Згідно зі змістом статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Положеннями частини 3 статті 62 Основного Закону нашої країни передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За приписами статті 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною 1 статті 251 цього ж кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, неправомірних дій, та фіксує закінчення діяльності компетентних осіб щодо збирання, оцінки та перевірки доказів. Тобто протокол є, начебто й скоріше за все, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, звинувачувальним документом, якому завжди передує момент виявлення відповідного проступку.

Отже, складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу приписів вищенаведених норм права є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право особи на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відтак, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу чи норму права, яка передбачає відповідальність особи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08) Європейській суд з прав людини серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, виходячи із правової аксіоми судочинства: «Atrium naben se intromi indicia praese» - «Суд має справу з тими доказами, які перед ним», оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, ураховуючи, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та беручи до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на суд, вважаю, що вина у інкримінованому особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку, визначеного статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення не доведена, а отже факт вчинення ОСОБА_1 цього правопорушення відсутній, що має місце внаслідок невірної кваліфікацій дій правопорушника.

Приходячи до такого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, прийнятої 08.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18),- щодо наявності процесуального обов`язку доказування наявності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме у суб`єкта владних повноважень.

Також, як чітко зауважує у вказаному судовому рішенні вищий суд, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крым того, суд керується й правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові, прийнятій у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 10.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 420/647/19 (провадження № К/9901/32880/19), згідно з якою підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Колегія суддів погоджується, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 04.03.2019 року по справі № 199/7360/17.

Нормою права, яка міститься у статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, частини 1 і 2 статті 7 цього кодифікованого закону України регламентують, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Натомість зміст частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення мовить про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 вказаної норми права).

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення (серії ГР № 063970) та додані до нього матеріали, убачається, що незважаючи на те, шо в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративно-карної події, проте вони не відповідають складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведеним, а тому він не може бути підданий адміністративній відповідальності.

Приймаючи постанову, суддя також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді судді належного та повноважного суду.

На підставі викладеного, діючи в точній відповідності із законом, з метою зміцнення законності та правосвідомості задля всебічного, повного, своєчасного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, виховання осіб в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненою 04.11.1950 року в Римі, підписаної Високими Договірними Сторонами й ратифікованої Україною 17.07.1997 року; рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», від 30.05.2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії»; статтями 19, 57, 68 і 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (Закон України № 254к/96-ВР) (із змінами та доповненнями); частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV (із змінами та доповненнями); Законом України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року (в редакції Закону № 2020-ІІІ від 05.10.2000 року (зі змінами та доповненнями); статтею 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХII від 20.12.1991 року(із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року; Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Інструкцією зі складення протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України № 329 від 23.10.2021 року; ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року; Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» № 13 від 25.05.1998 року (із змінами та доповненнями, внесеними Постановою Пленуму № 5 від 03.03.2000 року), а також статтями 1, 7, 9 - 11, 23, 27, частиною 2 статті 38, статтями 173, 185, 245, 246, 247, 249 - 252, частинами 1 і 2 статті 254, частиною 1 статті 255, статтею 256, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 278, 280, 283 - 285, частиною 2 статті 287, статтями 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями), -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її винесення.

Постанову винесено, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко