Справа № 522/3838/23
Провадження № 3/522/3580/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 761060 від 18.02.2023 року, 18 лютого 2023 року о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_1 , будучи під адміністративним наглядом, перебував у барі «Чилі» за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 3-Б, де здійснюється реалізація алкогольних напоїв на розлив, чим своїми діями порушив одне із обмежень адміністративного нагляду та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 187 КУпАП.

ОСОБА_1 , до судового засідання не з`явився про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином причини неявки суд не повідомив, тому суддя розглядає матеріали за відсутності особи на підставі ст. 268 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу до такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 187 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається, порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, а саме:

1) неявка за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і ненадання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду;

2) неповідомлення працівників Національної поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання або про виїзд за межі району (міста) у службових справах;

3) порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу;

4) порушення заборони перебування у визначених місцях району (міста);

5) нереєстрація в органі Національної поліції.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.

До протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов на адресу суду долучено рапорт, копію паспорта, копію постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2022 про встановлення адміністративного нагляду, письмові пояснення особи, належність яких суддя не міг встановити, так як особа на виклик не з`являється, а працівники поліції після складення щодо нього протоколу не забезпечили її участь для судового розгляду. Інших доказів до суду не надано.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 на час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, притягувався до адміністративної відповідальності протягом року за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 або ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Таким чином суддя не може дійти обґрунтованого рішення, що справді протягом року ОСОБА_1 уже був притягнутий до адміністративної відповідальності та після накладення на нього адміністративного стягнення повторно вчинив адміністративне правопорушення. Варто зазначити, що суддя розглядає протокол тільки в межах і на підставі долучених документів.

У відповідності до окремої думки, висловленої суддями Верховного Суду України в постанові від 24.07.2015 року у справі 5-7кс15, до відносин у справах про адміністративне правопорушення можуть бути застосовані норми КПК, виходячи із загальних засад кримінального провадження (ст.7 КПК України) та ст. 9 КПК «Законність» і рішення суду у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, де «Суд зазначає, що Уряд визнав карну кримінально-правову суть Кодексу про адміністративні правопорушення та його карний кримінально-правовий характер».

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право не свідчити проти себе становить загальновизнаний міжнародний стандарт, який лежить в основі поняття справедливого судового розгляду за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішенні ЄСПЛ «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), рішення від 18 січня 1978 року, серія А, №25, с.6465, п. 161 в кінці; та «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.121, ECHR 2000-IV).

Крім цього, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, поліцейськими не доведено того факту, що ОСОБА_1 справді порушував покладені на нього обмеження, до суду не надано належних доказів, як от засвідченого в установленому законом порядку рішення суду із якого можна б було зробити висновок, що справді особа притягувалася до адміністративної відповідальності протягом року за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст. 187 КУпАП.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 187 КУпАП, на підставі ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 187, 247, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси особою протягом 10 діб з дня її винесення.

Суддя Віктор ПОПРЕВИЧ

14.03.2023