ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/11386/23

3/522/7792/23

24 серпня 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Лагода К.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 2-ї групи внаслідок війни, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 879083 26.05.2023р., 24 травня 2023 року, о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру по відношенню до громадянки ОСОБА_2 особи з якою спільно проживали однією сім`єю, а саме вчинив психологічний тиск на постраждалу, погрожував та здійснював переслідування постраждалої особи, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , у суді свою вину у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї колишньої дівчини ОСОБА_2 не визнав, та пояснив, що з останньою не був пов`язаний сімейними стосунками, оскільки вони фактично тільки зустрічались, стосунки не зареєстрували та не проживали однією сім`єю. Дійсно 24.05.2023р. о 19 годині 30 хвилин він зустрівся з колишньою дівчиною у АДРЕСА_2 , оскільки хотів з нею поговорити, однак вона зачинилась у своєму транспортному засобі та викликала працівників поліції. Ніякого психологічного тиску на неї він не вчиняв.

Крім того, до суду надійшло заперечення на протокол про адміністративне правопорушення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Цвігуна А.В., в яких він зазначив, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини не відповідають дійсності та не доводять вини ОСОБА_1 , у скоєнні інкримінованого правопорушення. Крім того, на його думку в матеріалах справи відсутні достатні докази вини його підзахисного та об`єктивна сторона складу інкримінованого діяння, а тому просив провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки останній домашнього насильства не вчиняв, а доказів цього матеріали справи не місять.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до приписів ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В матеріалах справи наявні лише протокол, терміновий заборонний припис стосовно кривдника та форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапорти та заява, пояснення ОСОБА_2 .

Проте, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні взагалі будь-які докази, які можливо б було дослідити в судовому засіданні для встановлення істини та які могли б підтвердити обставини начебто вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, окрім вказаних і складених органом поліції.

Співробітниками поліції, якими складено протокол, не було допитано жодної особи по факту вказаного в протоколі правопорушення, зважаючи на те, що події відбувалися в на вулиці в громадському місці.

Наявний в матеріалах справи рапорт про факт вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 4) не є належним доказом, оскільки рапорт є внутрішнім документом управління поліції, та не може свідчити про наявність складу та події адміністративного правопорушення.

Більше того, з графи рапорту «результат відпрацювання» вбачається, що прибувши на місце виклику, було виявлено, заявницю та громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є колишнім хлопцем заявниці. Заявниця повідомила, що її колишній наполегливо хоче повернути стосунки та попросила провести з ним профілактичну бесіду. Від написання заяви відмовилась. Профілактичну бесіду проведено, гр. ОСОБА_3 пішов. Наразі допомога поліції не потрібна.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні взагалі будь-які пояснення осіб (окрім ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою), які могли б підтвердити чи спростувати обставини правопорушення або інші докази.

У своїх поясненнях заявниця ОСОБА_2 вказує на, нібито, застосування до неї фізичного насильства, погроз, зокрема у лютому 2023 року. Однак, вказана інформація не відповідає дійсності та не підтверджується жодними фактичними даними. Те ж саме стосується описаних подій травня 2023 року.

Щодо спірних подій, то заявниця вказує на те, що 24.05.2023 року біля 19 год 30 хв вона намагалась виїхати з парувального місця біля свого дому на своєму автомобілі. При цьому, шлях їй перегородив ОСОБА_4 . В цей раз він вів себе «прилічно», але з 09 годин 00 хвилин ранку він присилав їй повідомлення з погрозами і т.д., психологічно давив на неї.

Тобто сама заявниця не вказує на те, що ОСОБА_1 24.05.2023 року о 19:30 годин (відповідно до протоколу час вчинення інкримінованих особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій) за адресою її проживання - АДРЕСА_2 (відповідно до протоколу місце вчинення адміністративного правопорушення) вчиняв будь-які протиправні дії по відношенню до неї, в тому числі які б могли містити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а навпаки зазначала, що ОСОБА_1 поводив себе «прилічно».

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, доказів вказаних в протоколі подій, з яких можливо було прийти до висновку про вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КпАП України, органом, що склав протокол не надано.

При цьому, посилання в якості підтвердження вини особи на терміновий заборонний припис стосовно кривдника та форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапорт, не може бути прийнято судом як однозначний доказ винуватості особи, оскільки воно складено не сторонньою, неупередженою особою, а безпосередньо працівником, який здійснював оформлення справи про адміністративне правопорушення, а саме поліцейським.

Водночас, пояснення заявниці, яка є заінтересованою особою, не підтверджують обставини, викладені у протоколі.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , проте не розкрито в чому саме воно полягало та яким чином виразилось насильство психологічного характеру щодо потерпілої, (зазначено в загальному чинив психологічний тиск (який? у чому це виражалось?), погрожував (яким чином? у чому полягали погрози?) здійснював переслідування (яким чином? коли ОСОБА_1 спілкувався з ОСОБА_2 біля її будинку).

Не розкрито також чи було завдано шкоди потерпілій особі або чи могла бути завдана така шкода. Більше того, відповідно до протоколу шкоду не заподіяно. Про завдання будь-якої шкоди не йдеться також і в інших долучених матеріалах.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місцевого тимчасового перебування вразі його винесення, що тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч .1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Тобто, стаття 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають між родичами, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

Із наданих матеріалів випливає, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був наявний обопільний конфлікт, який було відразу вичерпано.

Проте, дані обставини не були перевірені, органом, яким складено протокол.

Таким чином, обставини викладені у протоколі не підтверджуються доказами наявними в справі.

Отже, як випливає з матеріалів справи, факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, як це зазначено в протоколі, органом, що склав протокол не було встановлено.

Відповідно до ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Згідно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, на підставі аналізу всього вищевказаного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, а тому провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя К.О.Лагода