Справа № 161/5975/22 Провадження № 33/802/50/23 Головуючий у 1 інстанції:Івасюта Л. В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Романюка Л.С.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Романюка Л.С. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді Король А.Е. визнаний винним за те, що 09.05.2022 о 19 год 28 хв у с. Прилуцьке, на вул. Соборності, він керував автомобілем, марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник Романюк Л.С. оскаржує його з мотивів незаконності і необґрунтованості. Стверджує, що автомобіль не знаходився у русі та не був зупинений працівниками поліції. Зауважує, що на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не володів правами на керування транспортними засобами, а отримав їх лише 18.08.2022. З огляду на наведене, просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Романюка Л.С., який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09.05.2022 серії ААБ № 073238, 09.05.2022 о 19 год 28 хв у с. Прилуцьке, на вул. Соборності, ОСОБА_1 керував автомобілем, марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауваження до протоколу відсутні (а.с.1).

У графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказано: «З порушенням згідний» (а.с.1).

Крім того, поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, адже у відповідній графі протоколу: «гр-ну (ці) ОСОБА_1 роз`яснено його (її) права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться за викликом у Луцькому міськрайонному суді», де наявний підпис ОСОБА_1 , що свідчить про ознайомлення правопорушника із його правами (а.с.1).

Тому твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом, оскільки він складений із порушеннями, не заслуговують на увагу, так як, на переконання апеляційного суду, вказаний протокол складений поліцейським із дотриманням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, а тому є належним і допустимим доказом в розумінні положень ст.251 КУпАП.

Згідно з роздруківкою з приладу «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом тесту 0,43‰ (а.с.4-5).

В апеляційному суді сторона захисту стверджувала, що працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Однак, такі доводи не знайшли свого підтвердження, враховуючи таке.

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану сп`яніння.

Відеофіксацією з нагрудних камер поліцейських стверджується, що працівники поліції прибули на місце події за викликом очевидців і після прибуття один зі свідків показав працівнику поліції відео на своєму телефоні, де зафіксовано рух автомобіля, марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 (а.с.9, час відео: 00:01:28).

Тому доводи апелянта про те, що автомобіль не знаходився у русі та не був зупинений працівниками поліції, суд апеляційної інстанції вважає голослівними.

Після того, як поліцейські ознайомилися із вказаною відеофіксацією з телефону свідка, ОСОБА_1 визнав, що керував транспортним засобом (а.с.9, час відео: 00:02:38).

На вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 погодився, і результат проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» становив 0,43 ‰ (а.с.9, час відео: 00:01:52).

ОСОБА_1 був згідний з таким результатом та на запитання працівника поліції, чи вживав він алкоголь, відповів: «Ще вчора, признаюсь, було» (а.с.9, час відео: 00:01:58).

Піддавати вказані докази сумніву у суду апеляційної інстанції немає підстав.

А тому посилання сторони захисту на порушення процедури огляду у медичному закладі є голослівними, оскільки будь-яких заяв чи клопотань після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заявляв.

З огляду наведене, апеляційний суд вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши зібрані й досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною сукупністю належних та допустимих доказів у розумінні ст.251 КУпАП, які містяться у матеріалах справи.

А невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

На думку апеляційного суду, твердження апелянта про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не володів правами на керування транспортними засобами, а отримав їх лише 18.08.2022, заслуговують на увагу.

Як вбачається з постанови від 09.05.2022, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень (а.с.8).

У матеріалах справи відсутня довідка про отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія.

Отже, на момент вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП 09.05.2022, ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами.

Таким чином, при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддею не в повній мірі досліджено матеріали адміністративної справи щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП та порушено приписи ст.33 КУпАП і призначено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Наклавши на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, який на час вчинення правопорушення взагалі не мав такого права, суддя не врахував також і роз`яснень, викладених у пункті 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими визначено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді зміні.

З оскаржуваної постанови слід виключити вказівку про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В решті постанову судді залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Романюка Л.С. задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП змінити.

Виключити з постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року посилання на призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Залишити ОСОБА_1 накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов