ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2259/23 Справа № 196/926/23 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП, на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, та провадження у справі закрито,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25 липня 2023 року близько 20.30 год., за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2023 року щодо нього та закрити провадження у справі за відсутністю в йогох діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що :

- оскаржувана постанова не містить мотивування та аналізу обставин адміністративного правопорушення, а лише викладення пояснень потерпілої. Його визнано «домашнім насильником», яким він не є. У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ним та потерпілою відсутня. Дійсно, мала місце обопільна словесна перепалка, однак, не кожна перепалка є домашнім насильством;

- 25.07.2023 року ОСОБА_2 прийшла до його приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , де вона навіть не зареєстрована, привела з собою осіб та порушуючи громадський порядок розпивала з ними алкогольні напої. Він, в свою чергу, намагався протиправні дії останніх зафіксувати на відеокамеру. ОСОБА_2 та інші особи вихватили в нього камеру та викрали її. Близько 20.00 год. ОСОБА_2 викликала патрульну поліцію, під час приїзду поліцейських повідомила неправдиві відомості про те, що він здійснює щодо неї домашнє насильство. Поліцейськими було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та терміновий заборонний припис. При цьому, поліцейські вели себе зухвало та відмовились фіксувати дії ОСОБА_2 щодо викрадення чужого майна під час воєнного стану, що кваліфікується за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та порушення громадського порядку;

- у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, в чому полягало насильство і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції статті 173-2 КУпАП;

- рапорти працівників поліції, котрі містяться в матеріалах справи, на думку апелянта, не можуть бути визнані достатніми доказами по справі, оскільки відображають лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки. При цьому сам працівник поліції не був очевидцем події, а отримав інформацію з повідомлення заявника.Крім того, рапорт працівника поліції не є доказом по справі, оскільки за змістом являє собою лише доповідну записку поліцейського керівнику про участь у будь-яких діях та не носить доказового характеру.

Європейський суд з прав людини в п.41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з п. 7 «якщо через об`єктивні обставини учасник провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів». Такими засобами можуть бути проведення відеоконференцзв`язку через додаток Viber, Telegram, Zoom або WhatsApp при належній ідентифікації особи з яким проводиться відео конференція за допомогою власних технічних засобів. Також судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Враховуючи те, що нормами КУпАП не передбачено проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, виходячи з положень ч. 1 ст. 2 даного Кодексу для забезпечення об`єктивного та оперативного розгляду справи, застосувується аналогія закону з процесуальними нормами КПК України, а саме: ст. 336 КПК України, як засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до нього врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини.

Для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, а тому неявку до суду ОСОБА_1 , який обізнаний про дату та час призначення апеляційного розгляду його апеляційної скарги, апеляційний суд розцінює як спробу до затягування судового розгляду з метою уникнення відповідальності.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_3 не з`явився до суду, тобто добросовісно не виконує процесуальні обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, враховуючи також і те, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, тобто неявка ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за відсутністю останнього за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного..

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Як убачається з матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду дотримався вищезазначених вимог чинного законодавства, достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №927543 від 25.07.2023 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.07.2023 року, письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 25.07.2023 року; копію термінового заборонного припису серії АА №357016 від 25.07.2023 року; рапорт інспектора СРПП ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Денисенка А.І. від 25.07.2023 року, та дійшов правильного висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження, і в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З таким висновком судді, який всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах, апеляційний суд погоджується, оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 судом першої інстанції відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини правопорушення, а в цілому постанова судді відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП.

Також під час вирішення питання стосовно накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і дійшов висновку, що вчинене адміністративне правопорушення хоча формально і містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак у зв`язку із своєю малозначністю не становить великої суспільної небезпеки, у зв`язку з чим визнав можливим звільнити ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження у справі.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, цілком погоджується з вищевикладеною позицією суду першої інстанції, яка відповідає меті адміністративного стягнення та є достатньою для попередження скоєння нових правопорушень.

Таким чином, під час апеляційного розгляду неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено. Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та ухвалення нового судового рішення апелянтом також не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко