Справа 729/92/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 р. суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Бойко В.І,

за участю секретаря судового засідання Романченко С.С.,

розглянувши матеріали про військове адміністративне правопорушення, який надійшов з Військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, стрільця 3 відділення 3 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ,

за ч. 4 ст.172-11 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А7302-4р № 01/12 від 12.01.2023 у період з 05.01.2023 о 12:00 год. солдат ОСОБА_1 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, був відсутній на службі 7 діб, правопорушення в частині , під час військового стану.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, у заяві до суду просив розглянути адмінматеріал без його участі, з викладеним у протоколі погоджується. Просив звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він має статус учасника бойових дій та наддав копію посвідчення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП підлягають поверненню для належного оформлення органу, що їх склав, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен, зокрема, містити суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні по справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») no. 16437/04 ECHR 14.02.2008 у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Відповідно до ч. 4 ст. 172-11 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Згідно частини першої зазначеної статті, адміністративна відповідальність передбачена за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб. Згідно з частиною третьою зазначеної статті передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістам під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Тобто, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, є «самовільне залишення» або «нез`явлення» до військової частини або місця служби військовослужбовця строкової служби, вчинені в умовах сообливого періоду, крім воєнного стану .

У протоколі про адміністративне правопорушення серії А7302-4р № 01/12 від 12.01.2023 зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 «був відсутній» у військовій частині НОМЕР_1 , під час військового стану, що не відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченої ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, пояснень з приводу складеного протоколу не надав, суд позбавлений можливості з`ясувати повністю обставини справи, у зв`язку з чим матеріали про адміністративне правопорушення підлягають поверненню для належного оформлення органу, що склав вказаний протокол.

Керуючись ст. ст. 268 ч. 2, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и л а:

Повернути матеріали справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст.172-11 КУпАП відносно ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 для доопрацювання.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Бойко В.І.