: Справа № 484/635/23
Провадження:№ 3/484/330/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2023 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Літвіненко Т.Я., секретар судового засідання Бикова О.П., за участю особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 розглянувши адміністративні справи, які надійшли до суду 30.01.2023 року від військової частини про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, який не є особою з інвалідністю, має військове звання майор, обіймає посаду інженер помічник автомобільної служби логістики військової частини, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст.172-11 КУпАП

В С Т А Н О В И Л А:

30.01.2023 року до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшли адміністративні провадження №3/484/330/23 та №3/484/331/23 відносно ОСОБА_1 , за якими останній вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А1836 № 55, 17 грудня 2022 року о 09.00год. під час шикування особового складу управління військової частини та здійснення перевірки наявності особового складу у строю, від старшого лейтенанта ОСОБА_2 була здійснена доповідь на ім`я начальника штабу - заступника командира військової частини полковника ОСОБА_3 з приводу відсутності у строю майора військової служби за контрактом ОСОБА_1 . На спроби зв`язатися з ним в телефонному режимі - останній на дзвінки не відповідав.19 грудня 2022 року під час ранкового шикування з доповіді полковника ОСОБА_4 майор ОСОБА_1 самостійно повернувся до розташування управління військової частини.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії А1836 № 08, 24 січня 2023 року о 09.00год. під час шикування особового складу управління військової частини та здійснення перевірки особового складу логістики військової частини був відсутній у строю майор військової служби за контрактом ОСОБА_1 25 січня 2023 року о 09.00год. майор ОСОБА_1 самостійно повернувся до розташування управління військової частини НОМЕР_2 . Вказується, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за які ч. 4 ст.172-11 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав та пояснив суду, що дійсно, 17.12.22 року та 18.12.22 року був відсутній у військовій частині, оскільки це були вихідні (субота і неділя). При цьому, його військова частина не несе бойове чергування, а тому він мав повне право відпочивати у свої вихідні дні, так як для військовослужбовців (крім строкової служби) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, не порушуючи законодавства України.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 24.01.2023р. не з`явився до військової частини, оскільки мав поганий психологічний, моральний та емоційний стан і не міг виконувати свої обов`язки з військової служби, у зв`язку з тим, що напередодні, 23.01.2023р., піддавався знущанню та приниженню з боку свого керівництва.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

У відповідності до приписів ст.1 Закону України "Про оборону" ст.1 ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні.

Отже, у зв`язку із оголошенням рішення про часткову мобілізацію відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року настав особливий період, який триває до теперішнього часу.

Рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось. Військові частини Збройних Сил України продовжують функціонувати в умовах особливого періоду.

Зі змісту ч.3, 4 ст. 172-11 КУпАП вбачається, що відповідальність за вказаною статтею передбачена за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинені в умовах особливого періоду.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування.

Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Разом з тим, зі змісту ч. 5 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року за №133/2022, від 18 квітня 2022 року за №259/2022 та від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, Указами Президента України воєнний стан введено на всій території України і він діє до теперішнього часу.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що з моменту введення в Україні воєнного стану всі військовослужбовці Збройних Сил України зобов`язані здійснювати всі необхідні заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, а тому обмеження загальної тривалості службового часу під час здійснення таких заходів не здійснюється.

Будь яких необхідних документів, які б надавали ОСОБА_1 право на самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду, під час здійснення заходів, пов`язаних із забезпеченням боєготовності військової частини, без отримання відповідного дозволу керівництва військової частини, останнім надано не було.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що 24.01.2023р. не з`явився до військової частини, оскільки мав поганий психологічний, моральний та емоційний стан і не міг виконувати свої обов`язки з військової служби, у зв`язку з тим, що напередодні, 23.01.2023р., піддавався знущанню та приниженню з боку свого керівництва.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин та поважності самовільного залишення військової частини, зокрема поганого самопочуття, психічного та емоційного стану або хвороби, останнім не надано та матеріали справи не містять. В медичний заклад за наданням медичної допомоги не звертався.

Також, ОСОБА_1 вказав, що не повідомляв керівництво про своє погане самопочуття.

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 особисто підтвердив, що був відсутній на військовій службі у військовій частині 17.12.2022р., 18.12.2022р. та 24.01.2023р. без відповідного дозволу керівництва, тобто, фактично, підтвердив факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Дані обставини, також, підтверджуються письмовими поясненнями свідків, які наявні в матеріалах справи.
Пояснення зазначених свідків є послідовними, узгоджуються між собою та іншими письмовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Будь яких підстав ставити під сумнів справжність та добровільність надання останніми вказаних пояснень у суду немає.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням наведеного, вважаю, що вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 172-11 КУпАП повністю підтверджується поясненнями свідків та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи і були досліджені судом.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

На підстави викладеного, вважаю за необхідне об`єднати вище вказані справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-11 КУпАП в одне провадження і присвоїти об`єднаним справам провадження №3/484/330/23.

При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення у відповідності до вимог статті 33 КУпАП, враховується характер вчинених правопорушень, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Під час дослідження матеріалів справи обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність особи, не виявлено.

Враховуючи наведене, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який за місцем проходження служби характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 36, 283 п.1 ч. 1, 284 КУпАП

ПОСТАНОВИЛА:

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення провадження №3/484/330/23 та №3/484/331/23 в одне провадження і присвоїти номер провадження №3/484/330/23.

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 172-11 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко