Справа№ 953/7436/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Харківській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 і 2019 року народження, працюючого директором КП «Харківспецбуд», мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , іпн не НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2022 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 р. серії ОБ № 205938 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з правопорушенням не погодився та повідомив суду, що ввечері 25.11.2022 р. він керував транспортним засобом Toyota RAV4 EV, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Тюрінській в м. Харкові. В районі будинку № 109 він змушений був зупинитись у зв`язку із поломкою машини. Він залишив свій транспортний засіб та повернувся до нього лише 26.11.2022 після 22-00 год., щоб забрати свої речі. Але до нього підійшли працівники патрульної поліції та стали пред`являти претензії що він, начебто, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, хоча 26.11.2022 року він за кермом автомобіля взагалі не перебував, а лише знаходився поряд з ним, у зв`язку із чим відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Зважаючи на те, що на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, він вирішив самостійно здати аналіз на вміст алкоголю в крові, для чого поїхав до лікарні швидкої та невідкладної допомоги, де 27.11.22 о 00.44 год. пройшов обстеження та 29.11.2022 отримав довідку. Результат аналізу був негативний.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з наступних підстав.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 205938 від 26.11.2022 р.: «26.11.2022 року, о 22-30 год. в м. Харкові, на вул. Тюрінська, в районі будинку 109, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota RAV4 EV, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився».

Особа, яка склала протокол, вважає, що ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно установити наявність двох обставин, а саме: 1) що особа керувала транспортним засобом; 2) ця особа знаходилась в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14, відповідальність за ст.130КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду у справі №404/4467/16-авід 20.02.2019.

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається лише факт знаходження ОСОБА_1 поряд з автомобілем працівників патрульної поліції.

Доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять, а його позиція матеріалами справи не спростована.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення,оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі, що 26.11.2022 р. о 22-30 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota RAV4 EV, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу даного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 8, 13, 16, 401,245, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з моменту її винесення.

Постанова набирає чинність після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя - К.С.Садовський