Справа № 496/5258/23
Провадження № 3/496/3872/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, заступник командира автомобільної роти з МПЗ військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про військове адміністративне правопорушення № 17 від 25.07.2023 року, відповідно до якого в ході проведення службового розслідування встановлено, що перед заступанням на службу в добовий наряд черговий штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» заступник командира зведеного підрозділу батальйону управління ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з морально-психологічного забезпечення, старший лейтенант ОСОБА_1 , проігнорував вимоги Інструкції чергового (помічника чергового) штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», затвердженої командувачем ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 03.10.2022 року. В зв`язку з чим не довів до складу наряду порядок застосування зброї в різних умовах обстановки, не уточнив у попереднього чергового штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», які розпорядження були отримані з вищого штабу, не контролював та не перевіряв порядок несення служби складом добового наряду, додержання внутрішнього порядку в підрозділах, порушив вимоги щодо відпочинку добового наряду (відпочивав в неустановлений час, в неустановленому місці).

У судовому засіданні ОСОБА_1 були роз`ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України та він пояснив, що викладені в протоколі обставини не відповідають дійсності, оскільки він здійснював у зазначений період свої обов`язки відповідно до Інструкції чергового (помічника чергового) штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», а особою, яка склала щодо нього адміністративний протокол не доведено належними і допустимими доказами «поза розумним сумнівом» викладених у протоколі обставин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягається до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Частина 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду у вигляді накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Диспозиція даної норми є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють порядок несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП є військова службова особа, а саме військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст. 172-13 КУпАП).

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП полягає у суспільно небезпечній бездіяльності у вигляді недбалого ставлення до служби із суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і її наслідками. Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним та допустимим доказам вини особи, оскільки такий є лише засобом фіксації обставин, які мають доказуватися іншими долученими до матеріалів справи доказами.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії № 17 від 25.07.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, вбачається, що останньому інкриміновано ігнорування вимог Інструкції чергового (помічника чергового) штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», затвердженої командувачем ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 03.10.2022 року.

Інструкція чергового (помічника чергового) штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є нормативним актом за невиконання якого відповідні військовослужбовці несуть відповідальність (в разі його невиконання), передбачену ст. 172-15 КУпАП.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 допустив порушення нормативно-правових актів.

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у статті 256 КУпАП, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Водночас протокол про адміністративне правопорушення серії № 17 від 25.07.2023 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а саме у протоколі не зазначена дата та час вчинення адміністративного правопорушення. До протоколу не додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав відповідний наказ на заступання до добового наряду, що призвело до обставин, що викладені у протоколі.

Акт службового розслідування не є належним та допустимим доказом, який «поза розумним сумнівом» доводить винуватість особи. Сам ОСОБА_1 заперечував факти, викладені в протоколі, посилаючись також на необґрунтованість Акту службового розслідування, зазначивши, що він виконував свої обов`язки як черговий штабу ОКП ОУВ «ІНФОРМАЦІЯ_1». Матеріалами справи такі пояснення ОСОБА_1 не спростовані.

Крім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-15 КУпАП, яка передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. Однак при викладенні дати, часу, місця та обставин вчинення адміністративного правопорушення кваліфікуюча ознака, що передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме вчинення правопорушення в умовах дії особливого періоду, не вказана.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, з врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карєлін проти Росії» зазначає, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа не може належним чином підготуватися до захисту).

На підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази та надані в судовому засіданні пояснення в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, у зв`язку з чим необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, згідно ст. 247 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 172-15, 284, 287, 288 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскарженою до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Горяєв