Справа № 352/2291/22
Провадження № 3/352/155/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р.м. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Хоминець М. М., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої, за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и л а:

Від відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов протокол серії ВАВ № 291151 від 05.12.2022 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , де вказано, що остання 05.12.2022 о 10 год за місцем свого проживання вчинила відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме ображала її нецензурною лайкою та перекрила газ на газовій плиті, не давши приготувати останній їсти.

ОСОБА_1 в суді не визнала своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, пояснила, що між нею та свекрухою склались особисті неприязні відносини, постійно виникають конфліктні ситуації з приводу побутових питань. Вона не погоджується з протоколом, який склали працівники поліції, оскільки не вчиняла домашнього насильства щодо свекрухи. Просила закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо неї.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про закриття провадження в даній справі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

У відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи(п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під психологічним насильством в сімї слід розуміти насильство, повязане з дією одного члена сімї на психіку іншого члена сімї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоровю.

Економічне насильство над іншими членами сімї може бути здійснено тільки особою, яка концентрує в своїх руках всі доходи сімї та контролює витрати інших членів сімї, які знаходяться в певній економічній залежності.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, що несумісна з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від обєктивних причин, але й від субєктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сімї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоровю потерпілого, при якому має місце перевага сил того, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.

У рамках розгляду даної справи встановлено відсутність належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчинила умисні діяння психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю ОСОБА_2 , які спричинили наслідки, передбачені п. 4, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявні докази не містять обєктивних даних про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суддя звертає увагу на те, що обовязок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоровю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосувала до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду її фізичному або психічному здоровю.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, у тому числі і закріпленої у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, суддя приходить до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в даній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 247 ч.1 п.1, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ