Справа № 523/4915/23
Провадження №3/523/2957/23
03.05.2023 Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Шкуренков М.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, у відношенні:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина ОСОБА_2 , постійно мешкає на території України посвідка № НОМЕР_1 від 29.09.2022 року, працюючого водієм ТОВ «ОЛ-ДЕР-ТРАНС», цивільний шлюб, має на утриманні неповнолітню дитину 2021 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,
Таким чином, ОСОБА_4 вмінено порушення вимоги п.2.9 «а» «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_3 , при складенні 27.02.2023 року протоколу про адміністративне правопорушення, письмових заперечень до протоколу не мав, при цьому зазначив у протоколі, що надасть пояснення в суді.
05.04.2023 року суду були надані письмові заперечення представника ОСОБА_1 адвоката Тимофіїва І.В. згідно яких, останній вважає, що провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на недоведеність його вини, оскільки медичний висновок відносно ОСОБА_1 не містить цифрових відомостей щодо проміле алкоголю у відсотковому значенні, що унеможливлює встановити чи перебував останній у стані алкогольного сп`яніння на момент огляду у медичному закладі, крім того були порушені права ОСОБА_1 під час його зупинки співробітниками поліції, оскільки, на думку захисника, останні не мали для цього жодних підстав.
Крім того, 03.05.2023 року суду були надані письмові пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Тимофіїва І.В., згідно яких, ОСОБА_3 визнав факт виявлення у нього, під час зупинки працівниками патрульної поліції, стану алкогольного сп`яніння, а саме 0,32 % алкоголю, при цьому вважає, що сам факт зупинки транспортного засобу було проведено із порушенням норм діючого законодавства.
ОСОБА_3 під час допиту у судовому засіданні провину визнав повністю у скоєному щиро покаявся, просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він працює водієм ТОВ «ОЛ-ДЕР-ТРАНС», що під час військового стану виконує завдання по перевезенню продуктів харчування, зокрема зерна із районів України, що наближені до бойових дій. Також пояснив, що не має іншої професії, яка б дозволила йому заробити гроші на існування його родини та виховання дитини. Пояснив, що подібне більше ніколи не повториться.
Окрім визнання своєї провини, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України в повній мірі підтверджується показами свідків, зібраними у справі доказами, які в сукупності відповідають критерію належності та допустимості, а також переглянутим відеозаписом, після перегляду якого, судом встановлено, що на відео зафіксована хронологія подій, які відбувались 27.02.2023 року, в тому числі зафіксована причина зупинки (не працюючий лівий стоп сигнал), беззаперечне підписання ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів на підтвердження факту встановлення стану алкогольного сп`яніння.
За викладених обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП повністю доведена.
Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Однак, суд наголошує, що покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»), ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально- правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Суд враховує, що санкція ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим суд вважає, що в даній справі, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, відповідно до долучених до справи документів в умовах воєнного стану працює водієм ТОВ «ОЛ-ДЕР-ТРАНС», слід вважати занадто суворим та яке не в повній мірі не відповідає інтересам суспільства, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним, несправедливим та не пропорційним, тобто таким, що не відповідне принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи.
Вважаючи за можливе не застосовувати до ОСОБА_9 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з наступного.
Фактичний вміст алкоголю, а саме 0,32 % не набагато перевищив допустимі норми в 0,2 %, крім того вчинене правопорушення не потягло за собою будь-яких шкідливих наслідків. ОСОБА_10 фактично визнав свою провину в повному обсязі та розкаявся у скоєнні адміністративного правопорушення. Правопорушник має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження.
Крім того, на даний час Ібрахім Фізулі працює водієм ТОВ «ОЛ-ДЕР-ТРАНС». Колектив зазначеного підприємства, відповідно до наданого листа, клопоче перед судом не позбавляти ОСОБА_9 права керування транспортними засобами та просить передати його їм на поруки.
Суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності, в умовах воєнних дій, зокрема нанесення ракетних ударів по об`єктам критичної інфраструктури України, та необхідність отримання бюджетом України доходів, в тому числі від продажу продукції, яка перевозиться ТОВ «ОЛ-ДЕР-ТРАНС», дають суду підстави дійти висновку про те, що виконання ОСОБА_11 функцій водія, який має досвід роботи на підприємстві, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань підприємства. В даному випадку, на думку суду, накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, в достатній мірі слугуватиме його вихованню, а також запобігатиме вчиненню ним нових правопорушень у сфері дорожнього руху.
Керуючись ст.ст. 23, 30, 33, 34, 130, 256, 268, 276-280, 283 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси на протязі 10 діб з дня винесення.
Суддя: М.В. Шкуренков