Справа № 183/163/22
№ 3/183/1657/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гузоватий О.І., за участю: секретаря судового засідання Пасічник В.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Помінова О.В., представника потерпілого Григоренка Д.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, студента НТУ «Дніпровська політехніка», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за таких обставин: 24 грудня 2021 року о 17 годині 25 хвилин на ділянці траси М-29, 155км+600 Новомосковського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі, ближче до середини, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого втратив керування та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який стояв на узбіччі, після чого автомобіль «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , здійснив некерований рух в кювет та перекинувся, а автомобіль «Toyota Camry», н/з НОМЕР_2 , також здійснив некерований рух та здійснив зіткнення з деревом. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 24 грудня 2021 року приблизно о 17 годині 25 хвилин він керував автомобілем «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , та рухався по правій смузі, ближче до центру проїзної частини дороги М-29 сполученням «Дніпро-Харків». Рухався зі сторони м. Харкова в напрямку м. Дніпра зі швидкістю приблизно 60 км/год. В автомобілі пасажирів та вантажу не було. Автомобіль був у технічно справному стані. Асфальтоване покриття було повністю вкрите шаром накатаного снігу, але без льодяної скоринки, а місцями сніг був пухким, оскільки йшов сніг і його не встигали втрамбувати автомобілі. На дворі була темна пора доби, тому в автомобіля було увімкнене ближнє світло та протитуманні фари. Попереду нього у попутному з ним напрямку, також по правій смузі рухався його батько ОСОБА_3 на іншому автомобілі. Дистанція між їх автомобілями була приблизно 100 м. Дорожньої розмітки, яка би вказувала про межі проїзної частини дороги даного напрямку, та яка би ділила проїзну частину на попутні смуги не було видно, вона була заметена снігом, а тому ширину проїзної частини він з батьком ділили на смуги з урахуванням її ширини дорожнього покриття, між рослинністю, яка не була засипана снігом. Не засипана рослинність розташовувалась праворуч та ліворуч по ходу його руху і вказувала про розташування узбіччя. У зустрічному напрямку, періодично, рухалися зустрічні транспортні засоби. Видимість дороги у напрямку руху, в умовах хуртовини, при ближньому світлі фар, складала приблизно 70 метрів, але габаритні вогні на автомобілі, яким керував його батько, він бачив добре, на відстань понад 100-150 метрів. Під час руху автомобіль батька почав зміщуватися ліворуч та почав рухатися по лівій смузі, оскільки ліва смуга була більш накатаною у порівнянні з правою. Оскільки автомобіль під його керуванням обладнано повним приводом, то він продовжив рух по правій смузі руху, де покриття з снігу було більш пухким. Від керування автомобілем він не відволікався і постійно стежив за дорожньою обстановкою. В такому положенні на суміжних смугах вони з батьком проїхали приблизно з пів кілометра, аж раптом він побачив, як на автомобілі батька увімкнулась аварійна світлова сигналізація і через деяку мить у світлі фар на смузі свого руху на відстані не більше 60 метрів від свого автомобіля він виявив контури (силует) незрозумілого для нього об`єкту, схожого на темну пляму. Не знаючи, що попереду нього розташовано, для запобігання пригоди, він інстинктивно, щоб не виїхати на смугу зустрічного руху крутнув кермо праворуч та загальмував. Однак автомобіль в загальмованому стані виїхав за межі проїзної частини дороги. Під час спуску по відкосу пагорбу кювету його автомобіль перекинувся. Під час виїзду за межі проїзної частини дороги він контакту свого автомобіля з будь-якими об`єктами відмінним від дорожнього покриття не чув та не відчував. Після зупинки його автомобіля в кюветі, на лівому боці він виліз з автомобіля через заднє скло та почав підійматись на пагорб. Коли він піднімався на пагорб то побачив, що попереду його автомобіля походу руху у м. Дніпро, з частковим виїздом за межі асфальтобетонного покриття під кутом приблизно 45 градусів передньої частини у напрямку м. Дніпра та правого узбіччя стоїть автомобіль «Toyota Camry». У вказаного автомобіля була частково пошкоджена передня і повністю задня частина (задня частина автомобіля була повністю зім`ята) і горіло лише світло передніх фар, яке за яскравістю було схоже на світло габаритних чи ходових вогнів. Задня частина автомобіля взагалі не була позначена ані світловими, ані світло відбиваючими пристроями, задні ліхтарі освітлювальних із сигнальними вогнями вказаного автомобіля були повністю зруйновані. Зазначив, що передня частина його автомобіля не має пошкоджень, що підтверджує те, що автомобіль «Hummer Н3» не скоював зіткнення з автомобілем «Toyota Camry». Свідком обставин пригоди, а саме того, яким чином було розташування автомобіля «Toyota Camry» на дорозі, та що в нього не була позначена його задня частина є його батько ОСОБА_3 . І для привернення його уваги він відразу після того, як проїхав автомобіль «Toyota Camry», увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак із-за відносно незначної дистанції між їхніми автомобілями він не зміг вчасно його попередити про непозначену на його смузі нерухому перешкоду. Від ДТП ніхто не постраждав, лише автомобілі зазнали значних механічних пошкоджень. В ДТП себе не вважає винним і вважає, що причиною ДТП є дії водія автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_2 , який відпочивав у автомобілі, що стояв в межах асфальтового покриття та не був позначений освітлювальними чи світло відбиваючими приладами задньої частини у темний час доби.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні 07.03.2023 пояснив, що 24.12.2021 приблизно о 17 годині 20 хвилин він сидів за кермом автомобіля «Toyota Camry», НОМЕР_2 , на узбіччі Харківської траси у бік м. Дніпро. Стояв тому, що рухався із Луганської області та через втому вирішив відпочити 15 хвилин. Раптово відчув удар, а саме як у задню частину його транспортного засобу в`їхав інший автомобіль, після чого його автомобіль відкинуло приблизно на 10 метрів вперед та передня частина в`їхала у дерево. Вийшовши з автомобіля побачив, як неподалеку від нього знаходиться інший автомобіль, який і здійснив з ним зіткнення. Керував вказаним автомобілем ОСОБА_1 . Досить швидко приїхали працівники поліції, яким він пояснював, що трапилось. Швидка медична допомога йому не була потрібна. Поліцейські його опитували, складали якісь документи, він їх підписував. Також потерпілий, на запитання сторони захисту, відповів, що до зіткнення його автомобіль був у справному стані і з наявним заднім бампером. Однак куди подівся задній бампер після зіткнення він не знає. Також не знає, чому номерний знак автомобіля позаду, після зіткнення, був майже неушкоджений.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 24 грудня 2021 року приблизно о 17 годині 25 хвилин, коли на вулиці вже було темно, йшов сніг, він із сином ОСОБА_1 їхали у напрямку м. Дніпро. Він рухався попереду, а син їхав за ним позаду. Увесь час він бачив відображення світла фар сина. На тому відрізку дороги, де трапилося ДТП було дві полоси для руху. Він перелаштувався у другу полосу, ліворуч, оскільки справа від себе помітив темний об`єкт без будь-яких аварійний сигналізацій, тому він натиснув кнопку аварійної сигналізації. Проїхавши цей об`єкт, він не помітив сина позаду, тому зупинився і пішов пішки на зустріч напрямку автомобіля сина. Він побачив цей «темний об`єкт», яким виявився автомобіль «Toyota Camry», який був розбитим. Пройшовши його він побачив лежачий на боці автомобіль «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , яким керував його син ОСОБА_1 , вказаний автомобіль лежав на лівому боці по відношенню до їх руху. Глобальних пошкоджень автомобіля сина він не побачив, були спрацьовані подушки безпеки. Поряд з автомобілем стояв син, у якого був відбиток на куртці від ременя безпеки.

Судом безпосередньо дослідженні докази, які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; схема місця ДТП; фототаблиці; письмові пояснення ОСОБА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_2 .

Крім того, судом досліджені надані стороною захисту фотознімки, зроблені безпосередньо після ДТП, на яких зафіксовано обстановку на місці пригоди, а також транспорті засоби як на місці пригоди, так і згодом після їх переміщення на стоянку.

Суду також надано захисником висновок експерта за результатами проведення комплекного експертного дослідження з обставин механізму ДТП та транспортної трасології від 11.02.2022 № 10.1-10.4/008-Д, втім суд не може визнати його допустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам законодавством України, зокрема, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, а саме: у ньому відсутні відомості щодо попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 КК України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст. 62 Конституції України, відповідно до якого тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується порушення ним вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що і стало причиною ДТП за обставин, викладених у протоколі.

Відповідно пункту 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Суд звертає увагу на те, що наявність у діях водія причинного зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди в автотранспортних правопорушеннях відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

З досліджених матеріалів справи, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що він рухався в правій смузі для руху зі швидкістю приблизно 60 км/год., не порушуючи правила дорожнього руху. Потім, виявивши попереду свого руху перешкоду у вигляді автомобіля потерпілого, він намагаючись його об`їхати, втратив керування і допустив перекидання керованого ним автомобіля. При цьому, зіткнення з автомобілем потерпілого не було. Вказані доводи підтверджуються як його письмовими поясненнями, наданими патрульним поліцейським, які містяться в матеріалах справи, так і поясненнями свідка ОСОБА_3 , допитаного в судовому засіданні.

Аналізуючи ці докази суд доходить висновку, що вони мають характер логічних, послідовних, об`єктивних, узгоджених між собою, та є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими і достатніми, оскільки зібрані без порушень вимог Конституції та КПК України.

Крім того, характер пошкоджень автомобілів свідчить про відсутність ймовірності того, що автомобіль «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , здійснив зіткнення передньою частиною з задньою частиною автомобіля «Toyota Camry», н/з НОМЕР_2 .

Ані потерпілий ОСОБА_2 , ані його представник ОСОБА_4 не довели, як при відсутності будь-яких пошкоджень передньої частини автомобіля «Hummer Н3», н/з НОМЕР_1 , в тому числі й номерного знаку, окрім декоративного облицювання радіатора, який було пошкоджено при перекиданні автомобіля, він міг контактувати із задньою частиною автомобіля «Toyota Camry», н/з НОМЕР_2 , в результаті чого останній зазнав значних пошкоджень, з деформацією кузова.

Отже, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, оскільки всі докази на підтвердження вказаних у протоколі обставин ґрунтуються виключно на поясненнях потерпілого ОСОБА_2 . Зважаючи, що потерпілий є заінтересованим учасником процесу і його інтереси є протилежними інтересам сторони захисту, рішення суду не може бути обґрунтоване суперечливими показаннями потерпілого, не підтвердженими іншими доказами, а також показаннями, які за обставинами даної справи могли бути наслідком помилкового сприйняття потерпілими подій і фактів.

Водночас, перевірити пояснення потерпілого в сукупності з іншими докази під час судового розгляду не виявилося можливим, оскільки жодного іншого належного і допустимого доказу на підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, суду не надано.

До того ж, про причетність ОСОБА_1 до ДТП потерпілий зазначив лише в судовому засіданні, при чому у своїх письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 не зазначає ані автомобіля, який здійснив зіткнення з його автомобілем, ані під керуванням якої особи він був.

Ці обставини з урахуванням вищевикладеного викликають обґрунтовані сумніви у достовірності вказаних доказів.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення разом зі схемою місця ДТП не можуть бути беззаперечними доказами вини особи, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказують співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Тому, на переконання суду, відомості відображенні поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення про порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху і, як наслідок наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Інших беззаперечних і достатніх доказів, які би доводили вину ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, оцінюючи відповідно до ст. 252 КУпАП надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, та враховуючи те, що під час судового розгляду обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, доходжу висновку про відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог ПДР та, відповідно, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 124, 247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Гузоватий