ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1289/22 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 33/818/463/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Гуржій І.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Балаклицького В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка м. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_2 21.11.2022 року о 23.06 год. по вул. Немишлянській, 282 в м. Харкові керувала транспортним засобом «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я КНП «ХОР ОНД» відмовилася під відеофіксацію у зв`язку із дією комендантської години згідно розпорядження ХОВА № 56В від 30.05.2022 року. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі дослідив обставини справи та дійшов висновку, який не відповідає дійсності. Вказує, що автомобілем не керувала, а лише сиділа за кермом, а працівники поліції не зупиняли її, а під`їхали в той час коли автомобіль був припаркований. Вказує, що вона пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору ДРАГЕР, результат був негативний. Вважає, що працівники поліції незаконно склали стосовно неї протокол про адміністративне правопоуршення, про існування якого вона не знала. Посилається на розбіжності у часі, які зафіксовані у протоколі, у рапорті та на відеозаписі з бодікамери працівника поліції. Зазначає, що відеозапис не є суцільним, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі. Зазначає, що працівники поліції повинні були залучити свідків, однак в порушення вимог чинного законодавства цього не зробили. Зазначає, що працівники поліції не надали їй направлення на огляд водія на стан сп`яніння у медичному закладі.

Крім того, ОСОБА_2 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції вона не приймала участі, її захисник, який її захищав на той час, не повідомляв її про розгляду справи судом першої інстанції, а про існування оскаржуваної постанови вона дізналась лише коли уклала угоду з іншим адвокатом.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_2 та її захисника Балаклицького В.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_2 винною, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія; рапорті працівника поліції, відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції та інших доказах, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_2 керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовилась під відеофіксацію в зв`язку з комендантської години згідно розпорядження ХОВА № 56В від 30.05.2022.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_2 , ані її захисниками не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для проведення службової перевірки або не зверталися з позовом до суду в порядку КАСУ, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_2 та її захисників щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції Бойко А. (арк. 6), під час патрулювання Індустріального та Немишлянського районів м. Харкова в складі екіпажу 4051 близько 23 год. по вул. Немишлянській, 282 в комендантську годину було зупинено автомобіль КІА, д.н.з. НОМЕР_1 під ОСОБА_2 , в ході розмови та перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, не чітка хода, поведінка яка не відповідає дійсності. Дана подія велась на нагрудну бодікмеру 470910 з 23 год. 00год., так як згідно розпорядженню ХОВА № 56В від 30.05.2022. Відео зупинки даного авто відсутнє зсилаючись на розпорядження ХОВА № 14В від 21.03.2022. Також, водія ОСОБА_2 було відсторонено від подальшого керування автомобілем. Даний автомобіль було припарковано на місці зупинки без порушень ПДР України.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг стосовно дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що і відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_2 , який був зафіксований на бодікамеру працівників поліції (арк.11).

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що на узбіччі проїжджої частини вулиці припаркований автомобіль КІА білого кольору за кермом якого перебуає ОСОБА_2 , яка плаче та повідомляє працівникам поліції, що «… понимает что не права». Також вона повідомила працівникам поліції, що на вулиці йде дождь, а тому не хотіла йти пішки та поїхала за кермом на автомобілі, оскільки їхати було не далеко.

Поряд з цим з відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_2 повідомила працівника поліції, що вона сіла за кермо автомобіля після того як випила алкогольні напої (0:31:55 час відеозапису).

Крім того, з відомостей цього відеозапису вбачається, що разом з ОСОБА_2 перебував її чоловік ОСОБА_3 , який повідомляв працівникам поліції, що ОСОБА_2 керувала автомобілем «… под его сумашедшим контролем» (0:26:16 час віднеозапису).

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 будь-яким чином не заперечувала, що саме вона керувала автомобілем. Також вона взагалі не повідомляла працівникам поліції, що йшла пішки, або не керувала автомобілем. Працівники поліції повідомили її що вони зупинили автомобіль під її керуванням, а ОСОБА_2 не заперечувала факту її зупинки, а сказала, що все розуміє.

Ці відомості поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме ОСОБА_2 керувала автомобілем, як водій, а твердження про те, що вона не керувала автомобілем суд апеляційної інстанції вважає суб`єктивними та розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення нею відповідальності.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 повідомила працівників поліції про те, що вона вживала алкогольні напої, а саме два бокала «Маренго», що об`єктивно підтверджує наявність у останньої ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені працівниками поліції під час спілкування з нею та які зафіксовані у протоколі.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівник поліції, після виявлення ознак алкогольного сп`яніння, запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці її зупинки з використанням газоаналізатору ДРАГЕР, а також у закладі охорони здоров`я, проте ОСОБА_2 ігнорувала такі питання працівника поліції, повідомляла, що продуватися не бажає та просила відпустити її із чоловіком. Таке свідоме ігнорування з боку ОСОБА_2 працівник поліції розцінив як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що дійсно відеозапис спілкування працівників поліції з ОСОБА_2 є не безперервний. Проте, об`єктивно вбачається, що спілкування саме працівників поліції з ОСОБА_2 був зафіксований. Тобто час коли ОСОБА_2 визнавала свою провину, визнавала, що саме вона керувала автомобілем, час коли працівник поліції пропонував пройти останній огляд на стан алкогольного сп`яніння, а остання відмовилась зафіксовані на відеозаписі, що об`єктивно спростовую такі твердження апелянта.

Слід зауважити, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 скористалась своїм конституційним правом та відповідно до положень ст. 63 Конституції України відмовилась від надання пояснень.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Балаклицький В.В. вказував на те, що ОСОБА_2 не керувала автомобілем, а працівники поліції незаконно склали стосовно неї протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи те, що захисник не перебував на місці події, а всі подробиці повідомляв суду лише зі слів ОСОБА_2 , а також те, що будь-які скарги на дії працівників поліції не подавались, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких пояснень захисника та розцінює їх як обраний спосіб захисту.

Поряд з цим, захисник повідомив суду апеляційної інстанції те, що ОСОБА_2 погодилась пройти огляд на стан сп`яніння та на місці її зупинки пройшла огляд з використанням газоаналізатору ДРАГЕР, який виявився негативним та працівники поліції її відпустили. Проте, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції будь-яких доказів цьому факту захисник Балаклицький В.В. не надав, не міститься таких доказів і в матеріалах справи, а тому суд апеляційної інстанції розцінює такі твердження захисника як обраний спосіб захисту.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний у якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що перебував разом із ОСОБА_2 в салоні автомобіля, який був припаркований та не рухався. У цей час до них під`їхав патрульний автомобіль поліції. Пояснив, що працівники поліції незаконно вимагали від ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вона не керувала цим автомобілем.

Враховуючи наявність відеозапису, з відомостей якого вбачається, що саме ОСОБА_3 повідомляв працівникам поліції, що ОСОБА_2 керувала автомобілем під його щільним контролем, а також той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають однією сім`єю як чоловік та дружина, суд апеляційної інстанції ставиться до пояснень свідка ОСОБА_3 критично, оскільки він є зацікавленою особою, а його пояснення спростовуються відомостями які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 3), ОСОБА_2 отримала посвідчення водія. Цей факт в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не оспорював. Об`єктивно вбачається, що отриманню посвідчення водія передувало складання нею іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_2 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_2 свідомо ігнорувала ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, захисник посилався на те, що працівники поліції не забезпечили безперервну відеофіксацію спілкування з ОСОБА_2 , чим порушили чинне законодавство.

Проте, відповідно до відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що безпосереднє спілкування ОСОБА_2 з працівниами поліції з приводу проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та складення протоколу зафіксовано на відеозаписі.

Поряд з цим, відповідно до відомостей розпорядження Начальника обласної військової адміністрації Синегубова О. від 21.03.2022 року за № 14В (арк. 8), заборонено з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото- і відеозйомки доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.

На час зупинки ОСОБА_2 працівниками поліції, а саме 21.11.2022 року, в Україні був введений та діяв воєнний стан, а тому, враховуючи наявність вищенаведеного Розпорядження, суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції поза розумним сумнівом законно вимикали відеореєстратор під час складення процесуальних документів та відсутності спілкування з ОСОБА_2 , а тому такі твердження апелянта та її захисника є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що після складення протоколу стосовно ОСОБА_2 , працівник поліції запропонував ОСОБА_2 ознайомитись з відомостями які в ньому зафіксовані та надати свої пояснення, а остання присіла на водійське місце в автомобіль та закрилась в ньому, що об`єктивно свідчить про те, що своїми діями відмовилась від ознайомлення з протоколом та отримання його копії.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков