Провадження № 3-зв/127/6/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2023 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Шлапака Д.О. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява судді цього ж суду Шлапака Д.О. про самовідвід у справі № 127/28465/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП.

Заява мотивована тим, що в згаданій справі захист ОСОБА_1 здійснює адвокат Кобзіна А.С. Разом з тим, в листопаді 2017 року суддею Шлапаком Д.О. укладений договір з адвокатом Кобзіною А.С. для представлення його інтересів у цивільній справі. За даних обставин, суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість та об`єктивність здіснення правосуддя, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про неупередженість та необ`єктивність судді Шлапака Д.О., недопущення в подальшому невірного сприйняття учасниками справи рішення судді вважає, що не може приймати участь у розгляді даної справи.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Вирішуючи заявлений самовідвід, суд виходить з того, що КУпАП не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок вирішення самовідводу або відводу, заявленого судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення.

Рада суддів України пунктом 4 рішення № 34 від 08.06.2017 року також роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Згідно з частиною 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29.06.2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п. 55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції».

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід), порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) та визначення підсудності.

За таких обставин клопотання про відвід судді підлягає розгляду за аналогією процесуальних норм, які містяться в КПК України, оскільки у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що український уряд визнав кримінальний характер КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною першою статті 75 КПК України встановлено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного у розгляді справи, зокрема: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3)якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики, затверджений 22.02.2013 року неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Крім того, у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України).

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Зважаючи на обґрунтування заяви судді Шлапака Д.О. про самовідвід, з метою уникнення підстав для виникнення сумнівів в упередженості судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду, оскільки участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення приймає адвокат Кобзіна А.С., яка представляє інтереси судді у цивільній справі, зважаючи на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суд приходить до висновку, що заява про самовідвід судді Шлапака Д.О. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 246, 248 КУпАП, ст.ст. 75, 80 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Шлапака Д.О. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП задовольнити.

Справу про адміністративне правопорушення №127/28465/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 161-1 КУпАП передати до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для повторного автоматизованого розподілу, з метою визначення судді для розгляду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: