провадження № 33/824/409/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 (двадцять) коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

У обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що поліцейський безпосередньо не виявив ознаки сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки згідно матеріалів відеозапису поліцейський не назвав жодної ознаки наркотичного сп`яніння, яку було виявлено ним у водія.

Окрім того, на думку апелянта, інспектор поліції повинен був запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу на місці зупинки, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами огляду повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

Також в апеляційній скарзі апелянт наголошував на порушенні процедури фіксації відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Так, згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено за можливе не залучати двох свідків під час огляду особи на стан наркотичного чи алкогольного сп`яніння. Однак, звертає увагу суду на те, що слід відрізняти процедуру огляду на стан сп`яніння від фіксування відмови особи від проходження огляду в медичному закладі згідно п.8 Порядку.

Апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні докази у справі, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі з таких підстав.

Так, згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 18 серпня 2022 року о 22 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві на вул. Конєва, 6, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У обґрунтування підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 374961 від 18.08.2022, відповідно до якого водій ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням у нього ознак наркотичного сп`яніння - зіниці ока не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, а також відеозапис з нагрудної камери поліцейського на підтвердження зазначених у протоколі обставин.

Однак, суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, зважаючи на таке.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідно до встановленого законом порядку огляду.

Довід апелянта про необхідність проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів апеляційний суд відхиляє, зважаючи на те, що Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858) (далі-Інструкція) у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Таким чином, перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.

Водночас пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо порушення працівниками поліції зазначених положень Інструкції, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 374961 від 18.08.2022вбачається, що поліцейським не було названо жодної ознаки наркотичного сп`яніння, яка б могла бути підставою вважати, що водій ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння та у зв`язку з цим підлягав проходженню відповідного огляду.

Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 374961 від 18.08.2022 ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 зазначені, а саме:: зіниці ока не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 374961 від 18.08.2022, спростовується й факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Так, з відеозапису вбачається, що на пропозицію поліцейського проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відповів, що йому необхідно зв`язатися зі своїм адвокатом, оскільки він необізнаний у процедурі своїх подальших дій та просив почекати, доки адвокат відповість на його дзвінок. Водночас поліцейськими було попереджено водія, що вони не будуть чекати, оскільки в них немає на це часу, натомість водій матиме змогу поговорити з захисником, їдучи до медичного закладу. Окрім того, працівник поліції попередив ОСОБА_1 , що в разі відсутності відповіді щодо згоди чи незгоди проїхати для проходження огляду, це буде розцінено як відмова ОСОБА_1 від про проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку огляду, що є підставою для складення адміністративного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, що, власне і було зроблено пізніше. При цьому відеозапис не містить відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, озвученої ним особисто.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок судді суду першої інстанції про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є хибним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за таких обставин не може бути визнаний достатнім доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що сукупністю наявних у справі доказів, які не відповідають закону, не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів, не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КупАП.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, не звернув увагу на наявні порушення норм діючого законодавства, що призвело до помилкового висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Отже, враховуючи вказані факти в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 (двадцять) коп. - скасувати.

Винести нову постанову, якою провадження в справі - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко