ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/29/23 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду, 03.11.2022 о 23 год. 40 хв. на вул. Микулинецькій, 70А в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП- відмова від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

В апеляції ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Мотивує скаргу тим, що протокол про адміністративне правопорушення не містить доказів відсторонення його від керування автомобілем та передачі його для керування іншій особі, а також відомостей те, за допомогою якого технічного засобу йому пропонувалось пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Окрім того, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано марки та серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Також посилається на те, що час вчинення ним адміністартивного правопорушення, який є істотною ознакою його обєктивної строни та підлягає обовязковому доказуванню не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, відрізняється у всіх процесульних документах - протоколі, відеозаписі та постанові інспектора поліції про притягнення його до адміністративної відповідальнотсі за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, яке стало підставою для зупинки автомобіля, що згідно з практикою ЄСПЛ повинно тлумачиться на його користь.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляцію з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП грунтується на даних, що містяться у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 180976 від 04.11.2022, згідно з яким 03.11.2022 о 23 год. 40 хв. на вул. Микулинецькій, 70А в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився;

-відеозаписах з автомобільного реєстратора службового автомобіля працівників поліції (назва файлу «IMG_2049») та з нагрудної камери працівника поліції (назва файлу «0000000__0002», «0000000__0003»,«0000000__0004»,«0000000__0005»,«0000000__0006»), на яких зафіксовано, що під час патрулювання працівниками поліції був зупинений транспортний засіб марки ««Hyundai» моделі «Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 о 00 год. 40 хв. йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» № ARLK-0020 (повірка дійсна до 15.06.2023), однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. Також, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі, а саме у КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради (01 год. 02 хв., назва відеофайлу «0000000__0003»).

- свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора «Alcotest Drager 6820» № ARLK-0020, яке чинне до 15.06.2023;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не проводився;

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 04.11.2022;

- акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 04.11.2022;

- копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6119046 від 03.11.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП , згідно з якою ОСОБА_1 03.11.2022 о 23 год. 47 хв. на вул. Микулинецькій, 70А в смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області вкерував автомобілем Хюндай Туссон, д.н.є. НОМЕР_1 під час руху був без ременя безпеки;

Отже, час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відрізняється у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду - 03.11.2022 о 23 год. 40 хв., постанові інспектора поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП за порушення вимог ПДР України, які стали підставою для зупинки керованого ним автомобіля - 03.11.2022 о 23 год. 47 хв.(тобто його зупинили на 7 хвилин пізніше за час, зазначений у адмінпротоколі та постанові суду) та відезаписах, долучених працівниками поліції до матеріалів справи - 00 год. 40 хв.-04.11.2022(на годину пізніше часу, зазначеному у адмінпротоколі та постанові суду).

Згідно критеріїв Енгеля, сформованих ЄСПЛ у справі Енгель та інші проти Нідерландів(1976 рік), критеріями для визначення поняття кримінальне правопорушення, є критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів(якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне), критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є недостатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

ЄСПЛ у справі Лучанінова проти України(справа про крадіжку чужого майна на суму 0,52 грн.) відніс її до кримінальних правопорушень виходячи з того що за своїм складом вона є аналогічною з кримінальним правопорушенням( ст.185 КК України) та відрізняється лише за ступенем суспільної небезпеки.

При цьому кваліфікація праворушення як кримінального дає собі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцєю про захист прав людини та основоположних свобод, у тому числі обовязок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції .

Отже, категорію справ щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підпадає під критерії кримінальних правопорушень за ознакою суворості стягнення та подібного складу з кримінальним правопорушеннням.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі, час його вчинення.

Згідно з вимогами ст.91 КК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає час вчинення правопорушення.

Виходячи з положень статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення, так званим обвинувальним актом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази(п.34 рішення у справі Тейксейра де кастор проти Португалії від 09.08.98 року, п.54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 року)

Згідно рішення Конституційного Суду України від 222.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.У своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10.02.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування презумпції невинуватості значно ширше ніж це передбачають: презумпція невинуватості обовязкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання щодо обгрунтованості обвинувачення, а й для усіх інших суспільних відносин. У справі Малієж проти Франції від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обовязок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обовязку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі Коробов проти України Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обгрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо перекониливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом. Відповідно до принципу поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі Кобець проти України від 14.02.2008р.( з посиланням на первісне визначення цього принципу в справі Авшар проти Туреччини,п.282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспротосвних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виявлені під час складання адмінматеріалів недоліки та сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, а тому приходжу до висновку про те, що за наявних суперечностей час скоєння ОСОБА_1 адмінправорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який підлягає обовязковому доказуванню оскільки є елементом обєктивної його сторони не доведено, а всі сумніви повинні тлумачитись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції не має право збирати докази, оскіьки це буде порушенням принципу змагальності сторін та права на захист особи ( рішення ЄСПЛ у справі Малофеєва проти Росії), постанова місцевого суду щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, ст. 294 КУпАП, суддя-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя