Справа № 342/418/23
Провадження № 3/342/173/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдич Р.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка поступила до суду з відділення поліції № 2 (м. Городенка) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Правопорушення було вчинено за наступних обставин.

31.03.2023 року біля 01-20 год. на а/д Р-24 біля с.Чернятин Городенківської ТГ Коломийського району, Івано-Франківської області ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом БМВ 324 р.з. НОМЕР_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку. Своїми діями він порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні 11.05.2023 року ОСОБА_1 ствердив, що вину визнає. Повідомив, що не вживав перед керуванням ТЗ алкогольні напої. А вживав їх напередодні і тому від нього можливо було трохи чути запах алкоголю. Він спочатку відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і відмовлявся їхати в медичний заклад. Але пізніше, повідомив поліцейським, що не проти продути в прилад драгер, однак поліцейські йому в цьому відмовили. Розуміє, що вчинив необдумано і неправильно.

Вислухавши ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис наданий працівниками поліції, приходжу до наступного висновку.

Частиною 2 статті 58 Конституції України визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459686 від 31.03.2023 ОСОБА_1 31.03.2023 на а/д Р-24 біля с.Чернятин керуючи транспортним засобом відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлений ст. 256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які є в матеріалах справи, як і відсутні дані щодо оскарження дій працівників поліції та результатів такого оскарження.

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться, окрім його пояснень про визнання вини, ще і даними які містяться в матеріалах справи, а саме:

- рапорті поліцейського де відображено інформацію про зупинку ТЗ під керуванням Франківа в час комендантської години та про перебування водія з ознаками алкогольного сп`яніння;

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів де зазначено про проходження огляду водієм ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння та результат такого огляду;

- та даними DVD-R диску із відеозаписами події правопорушення, вчиненого водієм ОСОБА_2 31.03.2023, а саме де відображено: зупинку поліцейськими водія ТЗ та повідомлення йому про причину зупинки і водій не заперечив факту керування; особа, яка керувала ТЗ повідомила поліцейським свої анкетні дані, як ОСОБА_1 ; зафіксовано пропозицію поліцейського пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, на що водій відмовився, як і відмовився проходити огляд в медичному заклад; після оформлення протоколу поліцейським, водій відмовився отримувати копію постанови та надавати пояснення.

Судом критично оцінюються твердження ОСОБА_1 з приводу того, що він спочатку відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, а пізніше погодився його пройти. Оскільки на відеозаписі відображено спілкування поліцейських із Франківим, зокрема і те, що він вже після того, як поліцейські оформили матеріали справи, зокрема протокол про адмінправопорушення, після неодноразових пропозицій водію пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі. А вже коли поліцейський зачитував йому зміст протоколу та пропонував отримати його копію та надати пояснення водій почав стверджувати, що він не відмовлявся пройти тест. Що розцінюється судом, як спробу водія уникнути від адмінвідповідальності. І ці твердження не спростовують обставинам справи, якими підтверджується факт відмови водія проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові водія, який керував транспортним засобом, від проходження огляду у встановленому порядку на стан алкогольного сп`яніння, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і його дії кваліфіковано правильно.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, вважаю, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Оскільки, на момент розгляду адміністративної справи, поліцейськими не надано до суду інформації про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія. А до компетенції суду не відноситься збір будь-яких матеріалів по справі. І доведеність вини у вчиненні особою правопорушення покладається виключно на поліцейських. Як і на них покладено обов`язок надання всіх інших даних які характеризують особу відносно якої поліцейські направляють до суду матеріали справи. Згідно яких суд виносить рішення по справі.

Слід зазначити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Адміністративне стягнення відповідно до ст. 23 КУпАП є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП особа, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачує судовий збір у розмірі, визначеному п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9,33-35,40-1,130,221,251,266, 283-285, 294,307, 308 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому стягнення у виді штрафу у розмір 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Гайдич Р. М.