Справа № 346/185/23
Провадження № 3/346/417/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складену відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и л а :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 190836, 02.01.2023р. о 17.20 год. в смт. Отинія по вул. Шевченка, Коломийського району, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі та підтверджується висновком медичного закладу від 02.01.2023р. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України за що передбачена відповідальність за ст.. 130 ч.1 КУпАП.

Справа призначалася до розгляду на 30.01.2023р., 15.02.2023р. та 06.03.2023р. В жодне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Так, письмовим клопотанням ОСОБА_1 просив відкласти судовий розгляд справи, який був призначений на 30.01.2023р. та надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи. Того ж дня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності була ознайомлена з матеріалами справи та отримала її копії в тому числі і відеозапису.

08.02.2023р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив відкласти розгляд справи, призначений на 15.02.2023р. в зв`язку з перебуванням його захисника з 13.02.2023р. по 02.03.2023р. у відпустці. Разом з даним клопотанням ОСОБА_1 подав також клопотання про закриття провадження у справі та договір про надання правової допомоги, укладений між ним та адвокатом Боднарчуком С.Я.

13.02.2023р. до суду від адвоката Боднарчука С.Я. також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 15.02.2023р., в зв`язку з його перебуванням у відпустці.

Крім цього, клопотання про відкладення розгляду справи були подані ОСОБА_1 та його захисником до суду 06.03.2023р. Підставою для відкладення було вказано неможливість ОСОБА_2 прийняти участь в розгляді справи через його зайнятість в розгляді іншої справи. При цьому доказів на підтвердження цих обставин суду надано не було, тим самим не доведено дійсну наявність поважних причин неявки захисника до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003).

З огляду на викладене судом не встановлено поважних причин неявки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника до суду, що відповідно до вимог ст. 268 КУпАП не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд вважає за можливе надати оцінку фактам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення за їхньої відсутності з урахуванням зазначених ними доводів, викладених в клопотанні про закриття провадження у справі.

Так, в своєму клопотанні ОСОБА_1 просив закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Свою позицію обґрунтував тим, що 02.01.2023р. він перебував в салоні припаркованого автомобіля марки «Skoda Octavia» на пасажирському сидінні і очікував свого товариша, який відійшов до магазину. Близько 17:00 год. до автомобіля підійшли працівники поліції та почали задавати запитання з приводу власника автомобілю та забрудненого номерного знаку, а потім запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Після проходження ним огляду на місці, показами приладу було підтверджено, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після цього йому запропоновано проїхати в медичний заклад, на що він погодився. В медичному закладі його було оглянуто шляхом виконання вправ на координацію рухів, а також продуванням приладу, який також нічого не показав. Після цього, лікар ігноруючи його пропозицію взяти кров на аналіз, вийшла з кабінету і після повернення знову надала прилад для проходження тесту, і вже цього разу прилад показав 0,63‰, що й стало підставою для надання висновку про його перебування в стані алкогольного сп`яніння і подальшого складання відносно нього протоколу. На долученому до справи відеозаписі не зафіксовано куди саме виходить медичний працівник та чи не було нею змінено прилад, який застосовувався для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За даних обставин, ОСОБА_1 зазначає, що свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не визнає і вважає, що матеріали справи його вину не підтверджують, оскільки не доводять факту керування ним транспортним засобом і його зупинення працівниками поліції в процесу руху. Також не доведено порушення ним правил дорожнього руху, які б були підставою для законності зупинки за таке порушення. В наявних відеоматеріалах зафіксовано лише проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Однак, відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено запис, що на його думку унеможливлює використання його як доказу. Вважає, що всі зібрані у справі докази були отримані з істотним порушенням вимог КУпАП і є недопустимими, а тому всі сумніви щодо доведеності його вини повинні тлумачитися на його користь, згідно ч.3 ст. 62 Конституції України.

З`ясувавши позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, в провину ОСОБА_1 зазначається порушення ним п. 2.9 «а» ПДР України, який передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція, затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р.

Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктами 6, 7 Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

До матеріалів справи було долучено в якості доказу відеозапис на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні закладу охорони здоров`я спочатку повторює вправи на координацію рухів, які йому каже та показує медичний працівник, а саме водить очима за пальцем лікаря, зажмурює очі та по черзі доторкується пальцями обох своїх рук до кінчика носа, ходить по прямій лінії. Після цього, йому надають прилад для продування, але через нетривале видихання ним повітря, замір не фіксується. В подальшому медичний працівник з приладом на декілька секунд виходить до іншого приміщення і її особа та дії не фіксуються на відеозапис. В цей час ОСОБА_1 пропонує взяти в нього кров на аналіз, але повернувшись лікарка знову надає для продування спеціальний технічний засіб і пояснює, що продувати необхідно довше. ОСОБА_1 продуває і пристрій фіксує 0,63‰, що фіксується на відеозапис, після чого він відразу припиняється.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи вказаний відеозапис, суд не може прийняти його як належний доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння спочатку здійснюється поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів і проведення такого огляду також повинно бути зафіксовано на відеозапис або підтверджуватися показами двох свідків. В даній справі матеріали відеозапису не містять фіксування проведення огляду працівником поліції ОСОБА_1 на місці зупинки автомобіля, його відмову від такого проходження або ж незгоду з його результатами, що давало б поліцейському підстави для направлення водія до закладу охорони здоров`я.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність в матеріалах справи відеозапису з фіксацією всієї процедури проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка передбачена положеннями Інструкції, свідчить про проведення огляду з порушенням і в силу ч.5 ст.. 266 КУпАП вважається недійсним.

Суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинення працівниками поліції під час руху, а сама особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, дані обставини заперечує та вказує, що працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля, в якому він знаходився на пасажирському сидінні, тобто ніяким чином функції водія виконувати не міг.

Норма ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. При цьому керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Отже, з викладеного слідує, що необхідними елементами для утворення складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом певною особою (водієм) та перебування цієї особи в стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів.

В свою чергу, під керуванням транспортним засобом розуміється технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, тобто зрушення його з місця і як наслідок переміщення його в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

В якості доказів до матеріалів справи було долучено також рапорти інспекторів СРПП Коломийського РВП, в яких зазначено, що під час патрулювання в смт. Отинія близько 17:20 год. на вул. Шевченка було помічено транспортний засіб марки «Skoda» без підсвітки номерного знака. Далі транспортний засіб був зупинений і в ході спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти тест на алкоголь на місці зупинки на що останній ухилявся. Після чого йому було запропоновано проїхати в лікувальний заклад для проходження тесту і він погодився.

Пунктом 7 Розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395, передбачено, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

В постанові від 20.05.2020р. по справі №524/5741/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. При цьому, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Таким чином, жодних доказів, окрім «візуального спостереження» інспекторів поліції, на основі яких можна б було встановити керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку матеріали справи не містять. Таке спостереження працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (Постанова Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17). Обґрунтування ж матеріалів справи про адміністративне правопорушення фактично лише показами (власними спостереженням) поліцейських ставить під сумнів їх незацікавленість в результатах розгляду справи.

У свою чергу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі,або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, обставини керування транспортним засобом ОСОБА_1 долученими до справи доказами не підтверджуються, а відтак в суду відсутні підстави вважати їх доведеними та встановленими.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення дій суду надано не було.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Отже, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 130 ч.1 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 130, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя Третьякова І. В.