Справа №336/8261/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Лідія Анатоліївна розглянула справу відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження та місце роботи у протоколі не зазначене, громадянина України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №511185 від 06.08.2023, - 06.08.2023 о 21-33 годині у м. Запоріжжі, Шевченківський район, по вул. Харчовій біля буд.50, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 присутній не був, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Проте, захисник ОСОБА_1 адвокат Шумський В.В., скерував засобами електронного листування до суду письмове клопотання за вх. №ЕП-3929/23 від 02.10.2023, за змістом якого просив на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 , що не протирічить ч.1 ст.268 КУпАП.

Так, суддя приймає заперечення сторони захисту, надані у судовому засіданні та подані у письмовому вигляді, адже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та безпосередньо досліджені судом письмові докази, суддя дійшла висновку про наявність безумовних підстав для закриття провадження у справі у цій частині.

Відповідно до ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, а судове рішення згідно закону повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч.1 ст.130 КУпАП передбачено настання відповідальності, серед інших альтернативних складів, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, склад правопорушення має бути чітко визначеним у відповідності до диспозиції кожної окремої норми, становить сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і, водночас, достатні для притягнення особи до юридичної, зокрема, адміністративної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу (як факультативних ознак об`єктивної сторони), обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається виключно на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

П. 2.5. ПДР України,затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено факту керування автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 06.08.2023 о 21-33 годині в м. Запоріжжя по вул. Харчова, біля буд. 50, тобто, за обставин, викладених в протоколі. Власне протокол не може бути єдиним свідченням на користь наявності складу правопорушення в діях певної особи, за відсутності інших доказів, які в сукупності підтверджують подію правопорушення, відповідають вимогам достатності, належності та допустимості.

Так, у судовому засіданні відтворено компакт-диск, проте, на відеозаписі не відображено факту керування водієм ОСОБА_1 зазначеним вище автомобілем 06.08.2023 о 21-33 годині. На відтвореному записі з автомобільного реєстратора видно, що о 21-33 годині інспектор поліції подає своїм колегам знак "поїхали за ними» й патрульний автомобіль починає їхати за автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 . Відеозапис також містить фрагмент з бодікамери, де зафіксовано, що 06.08.2023 о 21-28 годині троє інспекторів поліції, перебуваючи у службовому автомобілі, обговорюють статистику та, помітивши на дорозі автомобіль, що стоїть, вирішують винести постанову про притягнення до відповідальності у виді штрафу. Побачивши, що автомобіль не рухається, а також те, що вимога поліцейських через гучномовець "проїхати за перехрестя" не виконана, два інспектори поліції виходять з патрульного автомобіля та йдуть до автомобіля. При цьому ще один інспектор залишається у службовому автомобілі, о 21-29 один з них повертається до службового автомобіля, говорить іншому поліцейському про необхідність евакуації транспортного засобу. Інспектор, яка перебувала у службовому автомобілі, виходить з машини та запитує у своїх колег, чи є в автомобілі водій. Після цього інспектор приблизно 5 хвилин стоїть осторонь від автомобіля, не підійшовши до нього, повертається до службового автомобілю та пропонує колегам: «Давай их заберём», «Давай их эвакуируем», «Кто приедет забирать на того и оформим», «Начинай писать за эвакуацию и надо в дежурку звонить» (мовою оригіналу".

Далі на відеозаписі відображено, як троє поліцейських підходять до автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , з водійської сторони, на відеозаписі чітко видно, що водія за кермом немає. Після чого починається розмова інспектора поліції вже з особами, які перебувають у автомобілі. Інспектор зазначає, що автомобіль припарковано з порушенням правил дорожнього руху, зауважуючи, що немає водія, й говорить: "хто прийде за автомобілем, той і буде отримувати штраф".

Особливо звертає на себе увагу те, що на відеозаписі о 21-36 годині інспектор поліції говорить: «Вас попрохали: приберіть машину, питань не буде. За паркування не будемо штраф виписувати, просто перегоніть машину і все». Особи, які перебували в автомобілі, намагалися завести автомобіль, проте він не заводився. З цього автомобіля виходить троє чоловіків та починають штовхати автомобіль туди, куди вказали поліцейські. Коли автомобіль звернув з дороги, співробітники поліції, трохи почекавши, вмикають проблискові маячки та відразу рушають за транспортним засобом. Далі, о 21-38 годині до автомобіля прямує інспектор ОСОБА_3 , представляється, попереджає про відеофіксацію та просить надати документи. ОСОБА_1 повідомляє інспектору, що його попросили відштовхати машину, на що інспектор сказала: «Я розумію, що вас попросили, але ви сіли», й надалі просить ОСОБА_1 надати документи, однак ОСОБА_1 повідомляє, що не є водієм та не керував транспортним засобом. Далі за хронологією подій, відтворених з компакт-диску під час засідання, встановлено, що о 21-44 годині інспектор поліції питає у ОСОБА_1 про те, чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера "Драгер"; о 21-45 годині інспектор каже: «Я останній раз вас питаю, ви будете проходити? Ви згодні чи не згодні?, - ОСОБА_1 відповідає, що не був за кермом. Інспектор поліції повідомляє, що розцінює це як відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; о 21-46 годині інспектор поліції повідомляє, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол за ст.130 КУпАП й після цього йде до службового автомобіля для його складанн.

На зазначені обставини, відображені на відеозаписі, чітко вказує й сторона захисту, з детальним описом подій, що видно зі змісту клопотання, вх.№ від 02.10.2023.

З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв вимушено, за вказівкою поліцейського забрати автомобіль з місця його стоянки. Доказів, які б спростували твердження сторони захисту матеріали справи не містять.

Більше того, вказані обставини повністю узгоджуються з даними відеозапису подій, згідно яких, працівник поліції повністю визнає та погоджується з обставинами надання ОСОБА_1 вказівки про переміщення транспортного засобу та подальшої його зупинки працівниками поліції.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03, CASE OF NADTOCHIY v. UKRAINE) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У пункті 21 вказаного рішення Європейського суду з прав людини зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, п.53), справи про адміністративні правопорушення, зокрема, з огляду на розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що КУпАП не містить визначення поняття "провокація", як і в цілому національне законодавство. Натомість Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях надав дефініцію такого поняття та відповідні критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (див. зазначене рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» (п. 38, постанова від 09.06.1998 у справі Teixeira de Castro v. Portugal).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Раманаускас проти Литви» (скарга №74420/01, рішення від 05.02.2008 у справі RAMANAUSKAS v. LITHUANIA) та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок провокації (підбурювання) із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Згідно зі ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є, серед іншого, саме запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Тому суд приходить до висновку про те, що патрульні поліцейські дійно здійснили провокаційні дії відносно ОСОБА_1 , зокрема, вбачаючи в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, надали йому вказівку перемістити транспортний засіб в інше місце, після чого відразу ініціювали початок провадження у справі відносно ОСОБА_1 та звинуватили його у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані дії, на переконання суду, спрямовані не на усунення та припинення в майбутньому можливого вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а, навпаки, на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 28.11.2002 по справі "Лавентес проти Латвії" (заява № 58442/00, у справі Lavents v. Latvia) та від 08.02.2011 по справі "Берктай проти Туреччини" (скарга № 22493/93, постанова від 01.03.2001 у справі Berktay v. Turkey) наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Заява N 16437/04 у справі Kobets v. Ukraine, з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (п.282, скарга 25657/94 у справі Avsar v. Turkey) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Крім того, за змістом протокола та рапорта поліцейської Шапка В.П.від 06.08.2023 водій відмовився від проходження огляду саме на місці зупинки. Проходження огляду в медичному закладі відповідно до вказаних доказів йому не запропоновано. Враховуючи те, що за твердженням співробітників поліції, у ОСОБА_1 виявлено саме ознаки алкогольного сп`яніння, зазначене вище є істотним порушенням встановленої законом вимоги у ст.266 КУпАП щодо процедури огляду водія.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини» (LUTZ CASE, рішення від 25 серпня 1987 року), «Отцюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany, рішення від 21 лютого 1984 року, Серія A №73), «Девеєр проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), рішення від 27 лютого 1980 року, скарга N 6903/75), «Адольф проти Австрії» (Adolf v. Austria, рішення від 26 березня 1982 року, Серія A № 49) та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з п.3 ч.1, ч.2 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить, зокрема, постанову про закриття справи при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

На підставі вищевикладеного, за результатами дослідження наявних у справі доказів, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 27, 130, 251-252, 266, 268, 279, 280, 283-285, 294, 307, 308 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження в справі у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 294 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України N 2-рп/2015 від 31.03.2015).

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Суддя Л.А. Вайнраух

Строк пред`явлення виконавчого документа ________________ 20___рік

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік