Провадження №: 3-в/752/9/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши клопотання, яке надійшло від захисника Чубарова Дениса Вікторовича щодо вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код відсутній, громадянина України, тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 , на якого постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 15 діб з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 років з конфіскацією транспортного засобу, який належить на праві приватної власності,

встановив:

в клопотанні захисника Чубарова Д.В. ставиться вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року, а саме: звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, накладеного постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року за ч. 3 ст. 130 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності виконання цього судового рішення. Подане клопотання обґрунтовує тим, що 19.01.2023 о 12 год. 00 хв. року поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку 1 УПП в м. Києві старшим сержантом поліції Літовчуком А.В. в порядку ст. 261 КУпАП було затримано ОСОБА_1 на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/13384/22 про накладення стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб. В клопотанні зазначено, що ОСОБА_1 в подальшому доставили до ізолятору тимчасового тримання при ГУ НП України в м. Києві і передано відповідальним особам для відбування адміністративного арешту, відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії АЗ №141214 від 19.01.2023 року. Разом з цим, захисник вказує, що постанова була винесена 13.10.2022 року, і строк її виконання сплив 13.01.2023 року, в той час як ОСОБА_1 затримано 19.01.2023 року тобто поза межами строку виконання цієї постанови, а тому, на думку захисника, адміністративний арешт ОСОБА_1 є незаконним, і тому він підлягає негайному звільненню.

В судовому засіданні захисник Чубаров Д.В. підтримав своє клопотання.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту здійснюється в порядку, визначеному главою 32 розділу V КУпАП, а саме на підставі статті 326 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахтті виконується негайно після її винесення.

Статтею 327 КУпАП визначено порядок відбування адміністративного арешту, зокрема визначено, що осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи Національної поліції. При виконанні постанови про застосування адміністративного арешту арештовані піддаються особистому оглядові. Строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту. Відбування адміністративного арешту провадиться за правилами, встановленими законами України.

Згідно з положеннями статті 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Під зверненням постанови до виконання у статті 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу Національної поліції.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі й розділу V, дає суду підстави для висновку, що не зважаючи на положення статті 303 КУпАП, законодавством України не передбачена давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, в свою чергу, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та суперечить завданням КУпАП.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац 3 підпункт 3.1 пункту 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 рп/2005 Конституційний Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац 2 підпункт 5.4 пункту 5).

У рішеннях ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України», від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» ЄСПЛ звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4, 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України», рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України, рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та який знайшов своє закріплення у рішеннях Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що на справу про адміністративне правопорушення в частині вирішення питання щодо закінченням строку давності виконання судового рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Відтак, це надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК України є стаття 80, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що давність виконання судового рішення про накладення стягнення у виді адміністративного арешту згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку, ухваленого за наслідками розгляду кримінального провадження.

Отже, строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту не повинний перевищувати двох років.

Під час розгляду справи, суд встановив, що згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 (десять) років та з конфіскацією транспортного засобу, який належить на праві приватної власності.

З супровідного листа, що міститься в матеріалах справи вбачається, що Голосіївським районним судом м. Києва 28.11.2022 року направлено вищевказану копію постанови для виконання в частині адміністративного арешту до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, тобто постанову від 13.10.2022 року звернуто до виконання протягом трьох місяців відповідно до ст. 303 КУпАП.

Враховуючи те, що постанову від 13.10.2022 року звернено до виконання вчасно, а також те, що з часу винесення постанови щодо ОСОБА_1 пройшло менше двох років, клопотання захисника Чубарова Д.В. щодо вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови відносно ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31 березня 2015 рокусправа №1-7/2015, рішення суду про вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови суду оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 303, 304 КУпАП,-

постановив:

у задоволенні клопотання захисника Чубарова Дениса Вікторовича щодо вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови щодо звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, накладеного постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року за ч. 3 ст. 130 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Бондаренко