Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П. П., з участю секретаря судового засідання Хомік В. О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , особи, яка склала протокол ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за АДРЕСА_1 , непрацюючого, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Визначено сягнути з ОСОБА_1 в користь держави 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) судового збору

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25 червня 2023 року о 11 год. 40 хв. у м. Луцьку на вул. Домни Гордіюк, 39, керував автомобілем Volkswagen Passat, НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився як на місці, так і в лікаря-нарколога. Такі дії кваліфіковані поліцейським, як порушення п.2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та закрити провадження по справі за відсутності в діях події і складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою.

Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимог законодавства. Зазначає, що транспортним засобом не керував та він є виключно власником автомобіля, який знаходився із заглушеним двигуном на внутрішній стоянці житлового будинку. На переконання апелянта, відкриті двері транспортного засобу, гучна музика та вживання спиртних напоїв на лавці біля автомобіля, не реагування на зауваження сторонніх осіб, об`єктивно містять склад іншого адміністративного правопорушення, а не правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке йому інкриміновано. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо керування транспортним засобом особою щодо якої складено протокол в матеріалах справи не міститься. Враховуючи наведені в апеляційній скарзі доводи, ОСОБА_1 вважає, що в його діях взагалі відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та провадження у справі необхідно закрити.

Будучи належним чином повідомленими про час і дату судового розгляду свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі у зв`язку із поважними причинами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення особи, яка склала протокол ОСОБА_2 , доходжу такого висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеного пункту Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №079271 від 25.06.2023, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; актом огляду з відміткою про відмову від його проходження; направленням на огляд з відміткою про відмову від його проходження; письмовими пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які вказали, що бачили, як ОСОБА_1 приїхав на транспортному засобі у двір будинку та почав гучно слухати музику. На зауваження не реагував та почав хамити свідкам, у зв`язку з чим вони викликали поліцію; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

З долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, вбачається факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.

Тому такі дії ОСОБА_1 були правильно розцінені працівниками поліції, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При розгляді справи доказам у справі суд першої інстанції дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КупАП, а висновок суду першої інстанції про керування ним автомобілем та відмову особи від проходження у встановленому порядку освідчення на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено п.2.5 Правил дорожнього руху, жодним чином не спростовано. Те, що ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом та свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду справи особа, яка склала протокол ОСОБА_2 показав суду, що екіпаж патрульної поліції прибув на виклик, у зв`язку з тим, що надійшла інформація про особу з ознаками алкогольного сп`яніння, яка керує транспортним засобом. Після прибуття на місце події, зі слів свідків, було встановлено факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та свідки підтвердили свої показання у письмових поясненнях. Крім того, свідок ОСОБА_4 подала до суду додаткові письмові пояснення у зв`язку з тим, що буде відсутня під час судового розгляду в апеляційній інстанції. У своїх поясненням ще раз підтвердила факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме ствердила, що бачила його в нетверезому стані та те, що він з другом їздив автомобілем у дворі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що з відеозапису з бодікамери працівників поліції не вбачається, що під час документування правопорушення ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом. Наведені в апеляційній скарзі твердження про вживання алкогольних напоїв уже після паркування свого транспортного засобу на стоянці є голослівними, оскільки працівник поліції ОСОБА_2 в апеляційному суді дав покази, що з моменту коли екіпаж поліції прибув на місце події ОСОБА_1 алкогольних напоїв не вживав, однак на момент прибуття екіпажу у ОСОБА_1 вже були наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним вище та за наявності письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , показань ОСОБА_2 , які підтверджуються відеозаписом, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин встановлених судом першої інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності, дій працівників поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Також не встановлено під час розгляду справи апеляційним судом і яких-небудь даних про те, що у осіб, які були свідками при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , були підстави його обмовити, на такі дані також, не вказується і в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість вищевказаних свідків у результатах розгляду справи.

Тому, підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, щодо наявності в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2023 року стосовно останнього, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду П. П. Борсук