Справа № 346/4181/22
Провадження № 3/346/41/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, 12 жовтня 2022 року надійшов протокол серія ААД № 336085 від 03 жовтня 2022 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Основні аргументи учасників справи.

Аргументи держави Україна (позиція поліцейського). 02 жовтня 2022 року, о 23 годині 58 хвилин в місті Коломия Івано-Франківської області, по вулиці Миколайчука, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, повіденка, що не відповідає обставинам). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Від керування транспортним засобом водій відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу, на штрафний майданчик чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, а за це передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_2 та його захисника. Свою вину заперечував категорично. Зазначив, що згідно постави КМУ № 1103 огляд проводиться в присутності двох свідків. У разі відмови водія від огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол, однак на відео свідки відсутні. Також зазначає, що час вказаний у протоколі не відповідає дійсності, оскільки протокол складався у відділені поліції значно пізніше, а не на місці зупинки у час, який зазначений в протоколі. Інспектор спочатку знімав відео на мобільний телефон. З відео вбачається, що воно є не повним та не є записаним безперервно, що є підставою вважати дане відео неналежним та недопустимим доказом по справі. А згідно з матеріалів справи відео є обрізаним та не повним. Відповідно до протоколу, з моменту зупинки до моменту складання протоколу проміжок часу складає 15 хв. однак відео, яке надав працівник поліції триває близько 1 год., отже вищевказане слід вважати грубим порушенням законодавства. Також працівники поліції долучили неповний відеозапис та який здійснений не на дозволений їм для використання технічний засіб, а на мобільний телефон, і в матеріалах справи відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено дані відеозаписи, які до того ж не мають, ні дати, ні часу. У зв`язку із чим, вважали, що справу слід закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Оцінка і висновки суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Зокрема, в силу положень частини 1 статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.

Названі положення узгоджуються із положеннями пункту 2.5. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом - Правила дорожнього руху) якими встановлений обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте суд відзначає, що в силу положень частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, в тому числі й передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП України характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Визначальним, для вирішення питання про наявність складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП в діянні будь-якої людини є встановлення факту керування конкретною людиною конкретним транспортним засобом, оскільки будь-які особи, які не керували ним, навіть за наявності у них стану алкогольного сп`яніння не можуть бути суб`єктом цього правопорушення. І так само, не буде вважатись відмова таких осіб (тобто осіб, які не керували конкретним транспортним засобом) від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки вчинення такого діяння суб`єктами, які не керували транспортним засобом, не охоплюється складом правопорушення, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП України.

Разом з цим, загальний порядок огляду водія на стан сп`яніння, у тому числі й алкогольного, визначається положеннями статті 266 КУпАП. Зокрема, огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості їх застосування - огляд проводиться у присутності двох свідків; у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я; огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тому також суд враховує та застосовує положення "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 за якими: огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС (пункт 2); огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом (пункт 3); результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ, за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (пункт 5); водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6); поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (пункт 7).

Разом з цим, суд враховує та застосовує положення пункту 6 Розділу Х "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої Наказом МВС України за №1395 від 07 листопада 2015 року за якими, тільки у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, встановлений діючим законодавством порядок огляду водіїв, що керували транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, вказує на те, що тільки таке діяння, як відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (якщо мова іде про відмову пройти огляд), яке мало місце із застосуванням технічних засобів відеозапису (або у присутності двох свідків), якщо водій не висловив згоду із результатом його огляду поліцейським на місці зупинки або відмовився віл такого огляду (якщо вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я мала місце не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав для огляду) є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відмова ж водія від його огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом або ж незгода з результатами такого огляду, самі по собі, в силу положень пунктів 6,7 та 8 названого Порядку №1103 та пунктів 6 і 7 Розділу IX Інструкції №1452/735, не являються адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія на проведення огляду на стан сп`яніння у найближчий заклад охорони здоров`я, який внесений до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації.

А от якщо, водій відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, то таке діяння буде вважатись правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, якщо відмова особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками сп`яніння, мала місце саме із застосуванням технічних засобів відеозапису (чи є покази свідків), у зв`язку із вимогою поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації. І, що дуже важливо, така вимога поліцейського та відмова водія пройти такий огляд повинні мати місце із застосуванням технічних засобів відеозапису (чи у присутності двох свідків), аби суд міг перевірити, що такі обставини дійсно мали місце. В тому числі перевірити й те, що вимога поліцейського про проходження огляду у закладі охорони здоров`я надійшла від поліцейського не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проходження такого огляду.

Оскільки у протилежному випадку, така вимога поліцейського (тобто вимога висунута за межами двох годин, з моменту виявлення підстав для проходження огляду на стан сп`яніння) може вважатись вимогою про проходження огляду, що порушує частину 4 статті 266 КУпАП і вважається не дійсною.

На думку суду, покладення на поліцейського КУпАП (тобто законом України) обов`язку забезпечити проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для цього, не є формальністю. Частина 5 статті 266 КУпАП прямо передбачає, що огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням такої вимоги, яка передбачена частиною 4 статті 266 КУпАП, вважається недійсним.

Також суд відзначає, що вимога часу, з одного боку, є способом забезпечення достовірності результатів огляду на стан сп`яніння. Але з іншого, що є не менш важливим, цей час є окремою частиною повноваження поліцейського, передбаченого частиною 1 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням частини 1 та 4 статті 266 КУпАП на втручання держави, від імені якої діє поліцейський, у конституційне право будь-якої людини на свободу пересування, гарантоване частиною 1 статті 33 Конституції України. І це право, може зазнавати втручання зі сторони держави тільки у спосіб, на піставі та у межах, передбачених Конституцією та законами України. А частина 1 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає повноваження поліції затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, КПК України, КУпАП, а також іншими законами України.

Тобто, вимога поліцейського до водія пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, якщо вона надійшла від поліцейського пізніше ніж протягом двох годин, з моменту виявлення підстав для проходження такого огляду, на підставі частини 3 статті 33 Конституції України, частини 1,4,5 статті 266 КУпАП та частини 1 статті 37 Закону України "Про Національну поліцію", вважається не дійсною. І як наслідок, відмова від виконання такої вимоги, не є відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та не охоплюється складом правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В силу положень частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А згідно з частиною 2 цієї статті, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Таким чином, саме поліцейський який склав протокол повинен був зібрати і надати суду докази того, що саме 02 жовтня 2022 року, о 23 годині 58 хвилин в місті Коломия Івано-Франківської області, по вулиці Миколайчука, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, по віденка, що не відповідає обставинам), і від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, протягом двох годин, відмовився.

Але надані поліцейським докази у їх сукупності (а.с.1-13) не підтверджують такий факт.

Зокрема, протокол (а.с.1), як окремий доказ, передбачений частиною 1 статті 251 КУпАП, хоча і містить відомості про те, що саме ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом 02 жовтня 2022 року о 23 годині 58 хвилин, з ознаками сп`яніння та від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, такі фактичні дані не підтверджуються іншими доказами, які повинні узгоджуватись із протоколом. Оскільки сам по собі протокол, за відсутності згоди із ним людини, не може вважатись достовірним доказом керування людиною транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, позаяк він складається після настання події, і його зміст залежить виключно від волі поліцейського, який його складає. Думка суду могла би бути іншою, за наявності підпису ОСОБА_1 на протоколі без зауважень чи пояснень, чи навіть із поясненнями щодо згоди із відомостями протоколу, але він відмовився від його підписання, тож фактично - протокол складався тільки поліцейським, і його зміст залежав тільки від його волі. Тож цей доказ, сам по собі, не є достовірним.

На відміну, від аудіо-відеозапису події, який формуються безпосередньо під час події, і його зміст не залежить ні від волі поліцейського, ні від людини, стосовно якої складено протокол. І поліцейський надав суду аудіовідеозапис події (а.с.12 - диск із аудіовідеозаписом події).

І уважно ознайомившись із з його змістом, який дійсно не є безперервним і складається з окремих файлів, як вказував захисник, суд відзначає, що першим з них підтверджується тільки те, що поведінка ОСОБА_1 невідповідала обстановці, також у нього була присутня нестійка хода. А з відеозапису 0002 вбачається, що конфлікт між працівниками поліції та ОСОБА_1 внаслідок складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення призвів до того, що працівники поліції відвезли ОСОБА_1 у відділ поліції, внаслідок чого останній відмовився від ознайомлення з матеріалами та підпису протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте інші два відеозаписи, не містять ні дату, ні часу їх здійснення, а також містять відомості про те, що ці записи дійсно велись поліцейським на невстановлений мобільний телефон (а.с.12).

Тому тут суд відзначає, що в силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А стаття 40 Закону України "Про Національну поліцію" серед дозволених для використання поліцейськими технічних засобів, не містить власних мобільних телефонів поліцейських.

Крім того, Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, яка містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, також не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними телефонами.

Отже, надані суду докази у вигляді двох аудіо-відео записів, записаних у два окремі файли, суд не може прийняти як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки за своїм змістом вони не є достовірними, а за способом їх отримання - є недопустимими доказами, тобто такими доказами, відомості з яких, суд не має права використати, взагалі.

Пункт 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, прямо вказує на те, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Тож з цієї підстави, суд не приймає рапорти поліцейських (а.с.10,11), як докази.

Як вже вказувалось вище, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов`язок щодо надання суду доказів покладено на поліцейського.

Тож з огляду на це, і наведені вище мотиви, суд констатує, що поліцейські не довели вчинення ОСОБА_1 02 жовтня 2022 року діяння, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки поліцейським не доведено доказами вчинення ОСОБА_1 02 жовтня 2022 року о 23 годині 58 хвилин діяння, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 122-4,124,130,221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) - закрити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Суддя Коваленко Д. С.