3/134/311/2023 Справа №: 134/647/23
П О С Т А Н О В А

10 травня 2023 року Суддя Лабай О. В.

Крижопільського районного суду Вінницької області

розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, не працюючу, на утриманні має одну малолітню дитину, РНОКПП НОМЕР_1 .

Раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності.

За ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

До Крижопільського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно протоколу серії ВАВ № 145581 17.04.2023 року о 11 год. 50 хв. мати ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо забезпечення необхідних умов життя, а саме: в будинку де проживає брудно, температура 15%, на столі стакан з під спиртного, відсутня їжа для дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та вказала, що займається вихованням своєї дитини. В той день коли приїхав поліцейський з працівниками служби у справах дітей, була у своєї матері з сином та допомагала їй по господарству і не встигла прибрати в хаті, коли повернулася вкладала дитину спати і мала взятись за прибирання. Приїхав поліцейський з працівниками служби у справах дітей зайшли без дозволу в будинок саме в той час як дитина засинала, налякали дитину, почали кричати і погрожувати, заставили написати заяву про поміщення дитини до інтернату, так як дитина недобирала вагу. Заперечувала їм, показувала документи з лікарні, так як обстежували дитину у лікарні м. Вінниця, де було вказано, що дитина повністю здорова, але її ніхто не слухав. Так як юридично неграмотна, то під їхнім тиском написала заяву і дитину в неї забрали, тепер їздить в ОСОБА_3 до дитини і хоче її забрати. Також наголосила, що будинок не її, житло знімає. Пояснення в протоколі написала під тиском та під диктовку. Просила закрити справу за відсутністю дії і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП, передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Згідно ст.150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством.

Найкращим середовищем для життя та виховання дитини є сім`я, а найкращими вихователями - батьки.

Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину.

Виховання - це планомірний та цілеспрямований вплив на свідомість та поведінку людини з метою формування певних установок, понять, принципів, ціннісних орієнтацій, які забезпечують необхідні умови для її розвитку, підготовки до життя та праці.

Одним з головних критеріїв виховання є його мета. На батьків покладається обов`язок таким чином впливати на свідомість дитини, щоб вона зростала особистістю, яка поважає права та свободи інших людей, любить свою сім`ю та родину, свій народ, свою батьківщину. Вказана норма має здебільшого ознаки норми моралі і носить декларативний характер, вона не може бути забезпечена санкцією, оскільки не завжди формування особистості, яка є гідним членом суспільства та громадянином власної держави, залежить тільки від батьківського виховання. Особистість формується не тільки у сім`ї. На її формування впливають також інші соціальні групи, такі як: навчально-виховні заклади, які охоплюють всі ланки системи освіти, позашкільні та культурно-просвітницькі заклади, засоби масової інформації тощо. Крім того, кожна дитина має свої індивідуальні, властиві тільки їй особливості психіки, фізіології та розумових процесів, які також впливають на соціалізацію дитини та формування її особистісних якостей. Саме через це не може забезпечуватися державним примусом виховання дитини, наприклад, не в дусі патріотизму.

Повага до прав та свобод інших людей є одним з елементів правової культури особи, яку покликані виховати батьки дитини. Правова культура є в свою чергу результатом правового виховання, яке полягає у передачі, накопиченні та засвоєнні знань, принципів і норм права, а також у формуванні відповідного ставлення до права та практиці його реалізації, вміння використовувати свої права, дотримуватися заборон та виконувати обов`язки. Таким чином, повага до прав та свобод інших людей означає як знання своїх прав, виконання обов`язків, так і знання прав, свобод і обов`язків інших осіб, а також дотримання загально правової заборони, яка міститься у ст.67 Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч.2 ст.13 ЦК України). Саме на засвоєння вказаних принципів і має бути спрямоване правове виховання дитини.

Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.01.2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У справі «Барбера, Мессегу і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Однак, докази, що зібрано в справі про адміністративне правопорушення уповноваженою на складання протоколу особою щодо ОСОБА_1 , за своєю суттю залишають місце сумнівам та, як наслідок, не узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження беззаперечний факт ухилення останньою від виконання батьківських обов`язків, тому суд не може погодитися з висновками працівника поліції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні належні докази невиконання ОСОБА_1 свого обов`язку щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини, не піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відсутні також будь-які негативні характеристики відносно ОСОБА_1 . Не надано відомостей про негативний моральний облік матері, що могло б свідчити про нехтування нею процесу виховання дитини та неналежного забезпечення умов для проживання дитини. Матеріали справи не містять жодних відомостей (виписок з лікарні, тощо ) про стан здоров`я дитини.

До матеріалів додано фототаблицю, однак вона не містить жодних вказівок на місце та час фіксування подій, відсутнє посилання до якого саме документу долучена вказана фототаблиця.

Крім того, критичній оцінці підлягає акт обстеження від 17.04.2023 року про незадовільні умови проживання сім`ї ОСОБА_1 , оскільки він не є свідченням того, що незадовільні умови проживання та негативний санітарний стан у будинку має постійний характер, та не може бути безумовним свідченням того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Розкидані речі, та не належний стан будинку свідчить лише про те, що матері дитини потрібна допомога по догляду за нею.

Згідно копії акту обстеження умов проживання слідує, що дитина має окреме ліжко, має іграшки, одяг відповідно до сезону, жодних відомостей щодо відсутності продуктів харчування акт не містить, що прямо суперечить складеному протоколу, в якому вказано про відсутність їжі для дитини.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження в цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги застосування судом положень п. 1 ст. 247 КУпАП та закриття провадження в справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір у порядку ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 27, 40-1, 184 ч. 1, п. 1 ст. 247, 283, 284, 289 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя