Справа № 553/6929/22
Провадження № 3/553/735/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.03.2023м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М.

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві, є громадянкою України, розлучена, не працює, зареєстрована проживаючою в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , даних про притягнення до адміністративної відповідальності не надано,

за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 506875 від 23.12.2022, 23.12.2022, близько 20:00 год., ОСОБА_1 , у АДРЕСА_2 , перебуваючи за місцем проживання з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покрову обличчя, вчинила стосовно свого брата ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, образах та приниженні, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що вину не визнає, провадження по справі просила закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Надала письмові пояснення про те, що 23.12.2022, близько 20:00 год., почула стук у двері власної кімнати, стукав її брат ОСОБА_2 та вимагав надати йому матеріальні цінності (гроші, цигарки). На відмову відкрити двері, він відреагував агресивно, почав сильніше стукати в двері та кричати у зв`язку з цим вона була вимушена викликати поліцію. Доки чекала приїзду поліції, почула багато нецензурної лайки, образ на свою адресу і брат знову намагався вибити двері. На дії брата ніяк не реагувала та мовчала, чекала приїзду поліції. Зі своєї сторони ніяких провокацій, лайки на сторону брата не було, лише намагання себе захистити, оскільки виклики поліції результатів не дають. У судовому засідання 23.02.2023 ОСОБА_1 повідомила, що складено було два протоколи стосовно неї та брата, однак, саме вона є потерпілою в ситуації у зв`язку з чим і викликала поліцію, оскільки побоювалася за своє життя.

Суд ознайомившись із матеріалами справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 3 та 14 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір.

З протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАБ № 506875 від 23.12.2022, 23.12.2022, близько 20:00 год., ОСОБА_1 , у АДРЕСА_2 , перебуваючи за місцем проживання з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірного покрову обличчя, вчинила відносно свого брата, ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, образах та приниженні, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

З інформації Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції вбачається, що 23.12.2022, о 22:20 год. від ОСОБА_1 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою : АДРЕСА_2 , брат вчиняє сварку, застосовує фізичну силу до чоловіка заявниці, пошкоджує майно, заявниця зачинилася в кімнаті, просить пришвидшити приїзд, брат може брати до рук ножі, наразі заявниці не відомо, чи має брат ножі. Згідно електронного рапорту поліцейського від 24.12.2022, прибувши за вказаною адресою, було встановлено, що брат заявниці, ОСОБА_2 , вчиняв психологічне та фізичне насильство, а саме умисні дії, що полягали в висловлюванні нецензурної лайки, намаганні вибити міжкімнатні двері та вчиняв бійку із заявницею.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , які по суті є єдиною підставою для складання протоколу стосовно ОСОБА_1 , остання, будучи в стані алкогольного сп`яніння, почала висловлювання нецензурною лайкою на його адресу, принижувала та ображала його. А з письмових пояснень ОСОБА_1 , які узгоджуються з інформацією, наданою на запит суду УПП в Полтавській області ДПП, вбачається, що її брат стукав до її кімнати, ображав її та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, вимагав гроші та цигарки, в зв`язку з чим було складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно неї та її брата.

Обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлених на здійснення психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 шляхом словесних образ, якими б вона навмисно спричиняла брату емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та можливість завдання шкоди його психічному здоров`ю, судом не встановлено.

При цьому суд зазначає, що сама лише заява ОСОБА_2 , яка не підтверджується іншими доказами, не може бути єдиним доказом обставин, викладених у протоколі.

Судом неодноразово викликався потерпілий ОСОБА_2 для дачі пояснень, але жодного разу не з`явився.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинила насильство в сім`ї.

Таким чином, будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять та в ході судового розгляду встановлено не було.

Згідно з вимогами діючого законодавства особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, під час якого необхідно всебічно, повно, і об`єктивно з`ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, адже ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй у провину. Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в статті 62 Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки подані суду на дослідження докази не дають підстав для того, щоб дійти висновку про те, що у діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого адміністративного правопорушення, то суд приходить до переконання, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення належить закрити.

Керуючись ст. 9, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.М. Подмаркова