Постанова

Іменем України

06 березня 2023 року

м. Київ

провадження №33/824/1197/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О.Ф.

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Мухи Олександра Олександровича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Мухи Олександра Олександровича

на постанову Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Овсеп`ян Т. В.

від 07 жовтня 2022 року

у справі №761/1038/22 Шевченківського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

12 грудня 2021 року заступником командира роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП капітаном поліції Похольчуком О. О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №220474 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 12.12.2021, о 04 год. 50 хв., на вул. Велика Васильківська, 12, в м. Києві, керував транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

В протоколі зазначено, що від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначено, що до протоколу додаються направлення, постанова ДП18 636589, відеозаписи з нагрудних камер АА00532, АА00544.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Муха О. О. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 керував автомобілем. Відеозаписом також не зафіксовано факт керування автомобіля ОСОБА_1 , а лише вбачається, що він перебував в автомобілі на місці водія.

Вказав, що свідки не залучалися до участі в проведенні огляду, що є грубим порушенням інструкції.

Також зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи містять направлення на огляд водія, що вказує на погодження ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я.

Вказав, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на міці зупинки з використанням приладу Drager AlcoTest .

Додав, що суд не надав оцінки у мотивувальній частині постанови його доводам щодо незаконності складеного протоколу, що вважає, свідчить про необґрунтованість постанови суду.

Зазначив, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , що на його думку є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києвавід 07.10.2022 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою скаржник також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2022.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, посилався на те, що про наявність постанови дізнався 27.01.2023 та 30.01.2023 отримав копію постанови у суді під розписку. Зазначив, що без ознайомлення з текстом постанови, її мотивацією та обґрунтуваннями неможливо було реалізувати право ОСОБА_1 на її оскарження.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Як вбачається з матеріалів справи 07.10.2022 судом першої інстанції винесено оскаржувану постанову.

З апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Муха О. О. звернувся 02.02.2023, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, в клопотанні про поновлення строку скаржник зазначив, що копію оскаржуваної постанови отримав 30.01.2023, тому просив визнати причини пропуску строку поважними.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, постанову винесено 07.10.2022. 17.10.2022, 24.10.2022 та 02.11.2022 Муха О. О. звертався до суду із заявою про надання копії постанови. Разом з тим, копію постанови отримав 30.01.2023, що підтверджується розпискою (а.с. 11).

Крім того, суд перевірив та враховує посилання скаржника про те, що постанова була надіслана до ЄДРСР 02.01.2023.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду є поважними.

Також суд враховує, що частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Ураховуючи викладене та виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2022.

У судовому засіданні 06.03.2022 ОСОБА_1 та його захисник Муха О. О. надали пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав наведених в ній. ОСОБА_1 повідомив суд, що є добровольцем та проходить службу в територіальній обороні м. Києва в порядку чергувань згідно з графіком. Крім того, Муха О. О. пояснив, що судові засідання в суді першої інстанції не відбувалися, а 07.10.2022 року він був у приміщенні суду, однак засідання не проводилося, а секретар повідомила йому в коридорі, що справу розглянуто.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Мухи О. О., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12.12.2021, о 04 год. 50 хв., на вул. Велика Васильківська, 12, в м. Києві, керував транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №220474 від 12.12.2021; направленням на огляд ОСОБА_1 до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; розпискою від ОСОБА_3 , якою підтверджено факт відсторонення від керування ОСОБА_1 ; постановою серії ДП18 №636589 відносно ОСОБА_4 за порушення п. 19.1 ПДР України та відеозаписом з бодікамери поліцейських АА00532, АА00544 з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано ОСОБА_1 винним за відсутності доказів керування транспортним засобом і це свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України.

Як вже вказувалося вище, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №220474 від 12.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 , 12.12.2021, о 04 год. 50 хв., на вул. Велика Васильківська, 12, в м. Києві, керував транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що зафіксовано на бодікамери АА00532, АА00544 (а.с. 2).

З направлення ОСОБА_1 до КНП «Київська міська наркологічна клініка «Соціотерапія» вбачається, що підставою для направлення були виявлені в останнього ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, порушення координації рухів (а. с. 3).

Розпискою від 12.12.2021 ОСОБА_3 підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

З копії постанови серії ДП18 № 636589 від 12.12.2022, вбачається, що ОСОБА_1 , 12.12.2022 о 04 год. 50хв., на вул. Велика Васильківська, 12, в м. Києві, керував транспортним засобом «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п.п 19.1 ПДР України, без ввімкненого ближнього світла фар у темний час доби, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, про що свідчить підпис останнього. Копію даної постанови останній також отримав про що підписався (а.с. 5).

Судом апеляційної інстанції досліджено відеофайли з бодікамери поліцейського, що містяться на СД-диску (а. с. 6), щодо яких суд зазначає наступне.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в крайній правій смузі руху, в момент коли до автомобіля підійшов патрульний. Під час спілкування з ОСОБА_1 у поліцейськоговиникли підстави вважати, що останній знаходиться у стані алкогольного сп`яніння на що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки і останній погодився. Після чого, поліцейські надали запакований мундштук для перевірки та провели перевірку приладу Драгер на чистоту. ОСОБА_1 здійснив продування в мундштук, однак результат приладу був відсутній. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 щодо невідповідності дій останнього для отримання результату проходження огляду за допомогою приладу Драгер, на що ОСОБА_1 у ствердній формі повідомив, що огляд він пройшов і повторно вчиняти дій щодо продування не буде. Крім того, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та висловлював згоду неодноразово, однак вказував, що поїде в медичний заклад виключно на своєму автомобілі. Після роз`яснення поліцейських про те, що він не може використовувати власний автомобіль, ОСОБА_1 не вчиняв дій спрямованих на виконання вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Крім того, поліцейським роз`яснено, що відмова від проходження огляду є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При цьому, зазначені вище протокол серії ААБ №220474 від 12.12.2021; направлення на огляд ОСОБА_1 до КНП КМНКЛ «Соціотерапія»; розписка ОСОБА_3 ; копія постанови серії ДП18 №636589 відносно ОСОБА_4 ; відеозаписи з бодікамери поліцейських АА00532 та АА00544 є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незгоди з доведеністю факту керування транспортного засобу, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах справи копією постанови серії ДП18 №636589 від 12.12.2022 відносно ОСОБА_1 за порушення п. 19.1 ПДР України, а саме, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби.

Крім того, як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем на місці зупинки. Більше того, визнав факт керування автомобілем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту керування автомобілем ОСОБА_1 .

Скаржник також помилково вважає, що відсутність свідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 є порушенням ст. 266 КУпАП, та є підставою для скасування постанови першої інстанції, оскільки, як вже вказувалось вище, ч. 2, ст. 266 КУпАП, передбачена можливість проведення огляду з використанням технічних засобів відеозапису. Відтак відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з фіксуванням такої відмови на бодікамеру поліцейського без залучення свідків не є порушенням норм законодавства, прав ОСОБА_1 та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Апеляційний суд не приймає доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу Драгер, враховуючи наступне.

Як вже вказувалося вище, нормами законодавства передбачено порядки оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, направлення на огляд водія транспортного засобу видається поліцейським у разінаявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи у випадку непогодження водія транспортного засобу з результатами огляду на місці. Також, направлення може видаватися у випадку відмови водія від проходження огляду на місці зупинки та погодження огляду у закладах охорони здоров`я. Крім того, як вбачається із вищенаведених положень законодавства, у разі проведення огляду на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд повинен мати результат. Відтак у випадку відсутності результатів огляду, такий огляд не відбувся.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника що вимога, поліцейського щодо продування в прилад Драгер протягом 7 секунд не відповідає інструкції з експлуатації такого приладу, однак такі доводи не спростовують висновків суду щодо відмови від проходження огляду, оскільки вказівки поліцейського щодо використання приладу Драгер стосувалися отримання результату проходження огляду, тобто продування його до відповідного сигналу, після якого повинен був з`явитися результат проходження огляду. Оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , хоч і здійснив продувку у прилад драгер, однак останній результат не показав, і поліцейський вказав ОСОБА_1 на неналежне виконання вказівок приладу, для отримання результату проходження огляду. Однак ОСОБА_1 відмовився виконати вірно вказівки, для того щоб отримати результат огляду та вважав, що огляд на місці зупинки він пройшов.

За таких обставин суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки своїми діями ухилявся від проходження огляду за допомогою приладу Драгер з метою отримання результату проходження такого огляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявне в матеріалах справи направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу свідчить про його погодження пройти такий огляд не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

З аналізу пункту 7 розділу 1 Інструкції, частини 3 та частини 6 статті 266 КУпАП, а також пунктів 6 та 8 Порядку вбачається, що у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, водій направляється до найближчого, відповідного закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, направлення на огляд водія транспортного засобу видається поліцейським у разінаявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи у випадку непогодження водія транспортного засобу з результатами огляду на місці. Також, направлення може видаватися у випадку відмови водія від проходження огляду на місці зупинки та погодження огляду у закладах охорони здоров`я.

Разом з тим, результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я є висновок, який встановлює факт наявності чи відсутності стану сп`яніння.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 спочатку погодився пройти такий огляд у медичному закладі, однак пізніше відмовився від проходження такого огляду. Таким чином наявність у матеріалах справи направлення не свідчить про безумовне погодження ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а вказує на належне виконання поліцейськими положень Інструкції. Більше того, у даному направленні відсутні результати огляду, та відсутні висновок медичного закладу, що свідчить про те, що огляд не відбувся.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушеннясерії ААБ №220474 від 12.12.2021; направленням на огляд ОСОБА_1 до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; розпискою від ОСОБА_3 , якою підтверджено факт відсторонення від керування ОСОБА_1 ; постановою серії ДП18 №636589 відносно ОСОБА_4 за порушення п. 19.1 ПДР України та відеозаписом з бодікамери поліцейських АА00532, АА00544 з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та закладі охорони здоров`я.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами в матеріалах справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України.

Скаржник помилково вважає, що відсутність свідків відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням ст. 266 КУпАП, та є підставою для скасування постанови першої інстанції, оскільки, як вже вказувалось вище, ч. 2 ст. 266 КУпАП, передбачена можливість проведення огляду з використанням технічних засобів відеозапису. Відтак відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку з фіксуванням такої відмови на бодікамеру поліцейського без залучення свідків не є порушенням норм законодавства, прав ОСОБА_1 та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо відсутності в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_1 копії постанови, у строк передбачений законодавством. Разом з тим порушене процесуальне право ОСОБА_1 відновлено шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежного повідомлення та неможливості надати пояснення і заперечення не є підставою для скасування судового рішення. Крім того, таке право ОСОБА_1 відновлено шляхом перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд погоджується, з доводами скаржника щодо невідповідності розташування процесуальних документів у матеріалах справи, зокрема його заяв про ознайомлення з матеріалами справи та видачі копії постанови, однак такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника, що судове засідання в сулі першої інстанції не проводилося.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - Муха О. О. пояснив, що засідання у справ спочатку переносилися на підставі його клопотань, а 07.10.2022, коли він прийшов на чергове судове засідання у справі, після очікування, секретар у коридорі повідомила йому, що розгляд справи завершено та ОСОБА_1 позбавлено права керування та накладено штраф.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник вказував інші обставини, а саме, що 07.10.2020, секретар покликала його до свого кабінету, де знаходилася суддя, яка повідомила йому результат розгляду справи.

Таким чином, оскільки вказані доводи скаржника в апеляційній скарзі та у поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду містять розбіжності, а також те, що в мотивувальній частині постанови вказано, що в судовому засіданні 07.10.2022 буд присутній захисник ОСОБА_1 - Муха О. О., який заперечував проти складеного протоколу та подав клопотання про закриття провадження у справі, такі доводи скаржника апеляційний суд вважає необґрунтованими.

З цих же підстав, клопотання захисника ОСОБА_1 - Мухи О. О. про скасування постанови суду у зв`язку з порушенням норм процесуального права не підлягає задоволенню.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірним.

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Мухи Олександра Олександровича -залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик