Справа № 357/2399/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олег Гребінь розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Батальйону патрульної поліції у місті Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 142810 від 19.02.2023 року: 19.02.2023 року о 09 год. 02 хв. в м. Біла Церква, по вул. Чорновола, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_4 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння сп`янціння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення заперечив, пояснивши, що того дня він перебував на військовій службі та близько 08 години ранку у зв`язку із сімейними обставинами ОСОБА_1 необхідно було поїхати додому, тому він відпросився в військовій частині, та з смт. Гребінки вирушив додому. Коли ОСОБА_1 рухався на автомобілі в м. Біла Церква його безпідставно було зупинено працівниками поліції, котрі перевіривши документи останнього та встановивши, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем почали зазначати нібито у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та вказувати на необхідність проходження огляду на стан сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 перебував в тверезому стані, тому погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, проте працівники поліції зазначили, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у нього відсутні документи на підтвердження законності його перебування поза межами військової частини під час несення служби, то на місце події буде викликано Військову службу правопорядку, або поліцейські запропонували ОСОБА_1 підписати протокол про адміністративне правопорушення про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та в такому випадку поліцейські не будуть викликати працівників Військової служби правопорядку. Оскільки ОСОБА_1 вважав, що працівниками Військової служби правопорядку його буде притягнуто до відповідальності за те, що під час виконання службових обов`язків він залишив територію військової частини, що стало б наслідком того, що ОСОБА_1 позбавили б додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 грн, тому ОСОБА_1 погодився на пропозицію поліцейських та під відеофіксацію нібито відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та підписав протокол про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сова В.А. в судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема адвокат Сова В.А. вказав, що ОСОБА_1 в дійсності не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння та навпаки погодився пройти такий огляд, проте працівники поліції вплинули та спровокували ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду, шляхом погроз виклику працівників Військової служби правопорядку, які б нібито притягнули ОСОБА_1 до відповідальності та позбавили б останнього додаткової грошової винагороди, з метою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

При цьому захисник зауважив, що автомобіль ОСОБА_1 було зупинено о 09 год. 02 хв., проте нагрудну бодікамеру поліцейський увімкнув лише о 09 год. 35 хв. та на відеозаписі зафіксовано, як поліцейський надає ОСОБА_1 вказівки та нібито пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовляється за вказівкою поліцейських, а згодом працівник поліції зазначає ОСОБА_1 , що необхідно писати у протоколі про адміністративне правопорушення. Адвокат Сова В.А. вказав, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис не відображає всіх обставин подій, зокрема не було зафіксовано ті обставини, що ОСОБА_1 спочатку погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, проте поліцейські здійснили вплив на ОСОБА_1 з метою його відмови від огляду та притягнення до відповідальності. Тому адвокат Сова В.А. просив визнати недопустимими доказом у справі відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, оскільки вони не відображають всіх обставин події та здійснені з порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року.

Також захисник зауважив, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.02.2023 року також не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки воно не містить часу його складення та підпису працівника поліції, яким воно оформлювалось.

Крім цього адвокат Сова В.А. вказав, що працівниками поліції фактично не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та поліцейські дозволили останньому керувати транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 в присутності поліцейських поїхав далі, після того, як було складено протокол про адміністративне правопорушення. Натомість наявна в справі розписка ОСОБА_2 є формальною, оскільки ОСОБА_2 не має та не отримувала посвідчення водія й взагалі не вміє керувати автомобілем. Адвокатом було надано відповідь на адвокатський запит з Територіального сервісного центру №3242 від 02.05.2023, відповідно до якої, станом на 28.04.2023 ОСОБА_2 посвідчення водія не отримувала. При цьому сторона захисту зауважила, що ОСОБА_1 передав працівникам поліції посвідчення водія, проте поліцейські його не вилучили, а в протоколі про адміністративне правопорушення вказали, ніби то посвідчення водія було пред`явлено в додатку «Дія».

Поліцейські Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП Пазюн А.М. та ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо відсутності відеофіксації всього спілкування з ОСОБА_1 належним чином пояснити не змогли, вказали, що ймовірно відеофіксація всіх обставин не здійснювалась у зв`язку із технічними причинами бодікамери. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що спілкувались з ОСОБА_1 та підтвердили, що ними було встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. При цьому працівники поліції зазначили, що була мова про виклик працівників Військової служби правопорядку, однак ОСОБА_1 просив не повідомляти до Військової служби правопорядку, тому дійсно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не викликали працівників ВСП. Щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, поліцейські спочатку вказали, що автомобіль було припарковано без порушень ПДР, а ознайомившись з розпискою ОСОБА_2 зазначили, що дійсно передали автомобіль тверезому водію. На запитання адвоката Сови В.А., чому працівниками поліції було передано транспортний засіб для його доставки за адресою проживання ОСОБА_5 , особі котра взагалі не має посвідчення водія поліцейські вказали, що автомобіль було передано ОСОБА_2 , аби остання не допускала ОСОБА_1 до керування.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сови В.А., поліцейських Пазюна А.М. та Тонковида О.О., дослідивши клопотання адвоката Сови В.А. про закриття провадження у справі, копію адвокатського запиту №1-23АП-1 від 07.04.2023, відповідь на адвокатський запит №34аз/41/40/1/02-2023 від 11.04.2023, копію авдокатського запиту №11-23/АП-3 від 27.04.2023, відповідь на адвокатський запит №31/10/3242 від 02.05.2023, а також протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 142810 від 19.02.2023 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.02.2023, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, розписку ОСОБА_2 від 19.02.2023, рапорт поліцейського О. Тонковида від 19.02.2023, відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначається також Інструкцією про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок).

У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши відеозаписи додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суддя зазначає, що відеозаписи відображають, як 19.02.2023 о 09 год. 02 хв. працівник поліції подав водію автомобіля «Mazda 6» сигнал про зупинку транспортного засобу, проте сигнал було подано несвоєчасно, тому водій продовжив рух та зупин в подальшому здійснив зупинку транспортного засобу без порушень Правил дорожнього руху, а за автомобілем «Mazda 6» під`їхав автомобіль патрульної поліції та відеозапис завершився.

Інші відеозаписи відображають зйомку двох бодікамер в службовому автомобілі патрульної поліції 19.02.2023 о 09 год. 34 хв., до автомобіля підходять поліцейські, беруть нагрудні бодікамери та підходять до ОСОБА_1 , і працівник поліції вказує останньому «Тільки непотрібно «клянчити» зараз», після чого один з працівників поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому поліцейський не вказує про причини необхідності такого огляду та не озвучує про наявність будь-яких ознак сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовляється, після чого працівники поліції сідають до службового автомобіля та починають здійснювати оформлення документів, зокрема направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, протоколу про адміністративне правопорушення та інших. Суддя акцентує увагу, що під час оформлення документів один з працівників поліції запитує в іншого, які ознаки сп`яніння слід зазначити під час складання матеріалів, що є незрозумілим та може свідчити про дійсну відсутність ознак алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 . Згодом поліцейські виходять з автомобіля та ознайомлюють з протоколом про адміністративне правопорушення. При цьому під час ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення поліцейський вказує ОСОБА_1 , аби у графі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно вказав «в медичний заклад їхати не потрібно», та ОСОБА_1 виконав дану вказівку поліцейського. Трохи згодом поліцейський відібрав у ОСОБА_2 розписку, при цьому диктуючи останній, щоб вона зазначила, що ОСОБА_2 забирає автомобіль «Mazda 6» аби доставити за адресою проживання ОСОБА_1 .

Стороною захисту було вказано, що ОСОБА_1 першочергово не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та навпаки був згоден пройти даний огляд, однак працівники поліції здійснили вплив на ОСОБА_1 з метою його відмови від проходження огляду з метою притягнення останнього до відповідальності за ст.130 КУпАП, шляхом здійснення погроз виклику Військової служби правопорядку.

Проаналізувавши дані відеозаписів, суд приходить до висновку, що могло мати місце обставин, вказаних стороною захисту про здійснення впливу працівників поліції на ОСОБА_1 з метою відмови від проходження огляду.

При цьому суд зазначає, що формально в діях ОСОБА_1 простежується склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, проте суд вказує, що в даному випадку могло мати місце провокації з боку працівника поліції на вчинення правопорушення та зазначає з даного приводу наступне.

Так, згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, окрім фіксації правопорушень, здійснює також превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні даної справи, суддя бере до уваги вимоги п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, які регламентують, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, визначає, що:

1. Відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

2. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Враховуючи вищевказане та доводи сторони захисту, які вказують, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та надав свою добровільну згоду на його проходження, проте згодом під впливом дій поліцейського, відмовився від огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, при цьому вказані дії працівників поліції суперечить нормам національного законодавства, засадам та завданням органів Національної поліції, тобто, працівником поліції було здійснено вплив на ОСОБА_1 з метою спровокувати його на скоєння даного правопорушення, яке в іншому випадку ймовірно не було би ним скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення адміністративного правопорушення та отримати докази його вчинення, та зважаючи на відсутність відеофіксації працівниками поліції початкового спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , про що свідчать дані відеозаписів, які вказують, що о 09 год. 02 хв. розпочалось спілкування з ОСОБА_1 , а відеофіксація почала здійснюватись лише о 09 год. 35 хв., що є порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, та при цьому поведінка поліцейських та ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписах може підтверджувати неправомірність дій з боку працівників поліції та пояснення сторони захисту, на що вказують зафіксовані необґрунтовані вказівки працівників поліції до ОСОБА_1 . При цьому в судовому засіданні самі працівники поліції підтвердили, що їм було відомо, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем та дійсно велась мова про виклик Військової служби правопорядку, та зрештою працівники поліції не викликали на місце події Військову службу правопорядку, тому дані обставини узгоджуються з наданими поясненнями сторони захисту.

Зважаючи на вказане, з урахуванням положень ст.62 Конституції України, суд не може прийняти докази надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у якості належних та допустимих, зокрема відеозаписи з нагрудної камери поліцейського.

Також варто вказати, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.02.2023 не містить часу його складення, не заповнено графу про серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення, складеного поліцейським та не містить підпису працівника поліції, який здійснював оформлення даного направлення, тому воно також не може розглядатись судом у якості належного та допустимого доказу.

Суддя також бере до уваги пояснення сторони захисту, що фактично ОСОБА_1 не було відсторонено від керування та більш того було дозволено продовжити керувати транспортним засобом після того, як було оформлено протокол про адміністративне правопорушення, що в свою чергу спростовує наявність ознак алкогольного сп`яніння та формальний зміст даного адміністративного провадження, оскільки наявна в матеріалах справи розписка ОСОБА_2 носить суто формальний характер, так як остання не вміє керувати автомобілем та не отримувала посвідчення водія, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Територіального сервісного центру №3242 №31/10/3242-442 від 02.05.2023.

При цьому суд критично сприймає пояснення поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що розписка й ОСОБА_2 була відібрана про те, що остання лише не буде допускати ОСОБА_1 до керування автомобілем, оскільки з відеозапису вбачається, що диктуючи ОСОБА_2 текст розписки, працівник поліції зазначав ОСОБА_2 , що вона забирає автомобіль з метою подальшої доставки до місця проживання ОСОБА_1 , при цьому працівник поліції ніяким чином не повідомляв та не акцентував на тому, що ОСОБА_2 даною розписку зобов`язується не допускати ОСОБА_1 до керування транспортним засобом. Крім цього з рапорта ОСОБА_6 від 19.02.2023 поліцейський вказав, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування шляхом передачі транспортного засобу тверезому водієві, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 не мала посвідчення водія. Тому зважаючи на вказане слід вказати, що суд ставить під сумнів надані в судовому засіданні пояснення працівниками поліції, оскільки останні безумовно є зацікавленими особами у розгляді даної справи.

Також суддя зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що у ОСОБА_1 не вилучалось посвідчення водія, оскільки останній пред`явив посвідчення водія в додатку «Дія», натомість на відеозаписах відображено, що ОСОБА_1 передав працівникам поліції своє посвідчення водія, котре перебувало у працівників поліції під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що також викликає у суду певні сумніви, зважаючи на положення статті 265-1 КУпАП, згідно яких працівники поліції повинні були вилучити у ОСОБА_1 посвідчення водія.

Враховуючи вищевикладене, суддя зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Вирішуючи справу, суд також враховує, що лише вимога суб`єкта владних повноважень, що ґрунтується на законі, має наслідком її виконання. Означені вимоги суб`єкта владних повноважень не повинні межувати із свавіллям та з незаконним посяганням на права та обов`язки людини.

Європейський суду з прав людини притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних та допустимих доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 247, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлег ГРЕБІНЬ