Номер провадження: 33/813/633/23
Номер справи місцевого суду: 947/5006/23
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Дубрянської Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

встановив:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі якої піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 місяців. Термін позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня здачі або вилучення документа, що засвідчує це право. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

З вказаної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 18.01.2023 року, близько о 08:08 год., керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Героїчної оборони Одеси в м. Одесі, в порушення п.16.11 Правил дорожнього руху України при виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги на головну дорогу по вул. Фонтанська дорога, не надав перевагу в русі транспортному засобу Toyota Aygo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок порушення вказаних Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , сталося зіткнення автомобілів з механічними їх пошкодженнями.

Не погоджуючись з постановою Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не зазначено свідків дорожньо-транспортної пригоди;

2)суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, крім того надавав пояснення про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а з вини водія Toyota Aygo, у якого була можливість загальмувати, однак із за того, що він їхав з великою швидкістю, бо гальмівний шлях складав більше 20 м., цей автомобіль занесло, і понесло на транспортний засіб Nissan Leaf;

3)ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено усно клопотання про здійснення експертного дослідження обставин ДТП, однак в постанові від 09.03.2023 року відсутні дані про заявлене клопотання, крім того, представник ОСОБА_1 просив надати протокол судового засідання, однак судом було повідомлено, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язкову фіксацію перебігу судового засідання, що є порушенням права ОСОБА_1 на справедливий та неупереджений суд;

4)представники поліції та суд були упереджені до ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що потерпілим згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД №428612 є працівник управління поліції охорони;

5)ОСОБА_1 ніколи не притягався до адміністративної відповідальності, а тому є незрозумілим, чому суд першої інстанції застосував до нього позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, хоча міг застосувати накладення штрафу. Через позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 та його дружина залишились без засобів існування, оскільки він працював таксистом.

Посилаючись на такі доводи, представника ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову.

Одеський апеляційний суд належним чином сповістив ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання його апеляційної скарги.

26.04.2023 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №428612 від 12.01.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 12.01.2023 року о 08:08 год, в м. Одеса, по вул. Фонтанська дорога, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем Toyota Aygo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. До протоколу додано схема місця ДТП, пояснення водіїв;

-схему місця ДТП, на якій відображено положення транспортних засобів на час приїзду співробітників поліції, яка підписана всіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди, без зауважень;

-пояснення водія ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 18.01.2023 року він рухався по провулку Економічному на перехресті з вул. Фонтанська дорога, при непрацюючому світлофорі змушений був виїхати на перехрестя для виконання повороту на ліво. Зупинився для того, щоб переконатися в відсутності перешкод. У цей час зліва від себе побачив, що рухається транспортний засіб Toyota Aygo, державний номерний знак НОМЕР_2 . Відстань між транспортними засобами була порядку 20 метрів. ОСОБА_1 чекав поки проїде Toyota Aygo, або дасть змогу проїхати йому. Однак, швидкість Toyota Aygo була досить велика, дорога мокра і даний транспортний засіб понесло юзом, до зіткнення;

-пояснення ОСОБА_2 з яких вбачається, що він рухався на автомобілі Toyota Aygo державний номер НОМЕР_2 по головній дорозі вул. Фонтанська дорога у бік Таїрова, водій транспортного засобу Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по вул. Героїчної оборони Одеси виїхав на перехрестя не давши перевагу його транспортному засобу. Перехрестя Фонтанська дорога 16/7, в результаті сталося зіткнення. ОСОБА_2 рухався у другому ряду;

Згідно ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху України, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху України і виявленими пошкодженнями.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.1 ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

З приписів розділу 1 Правил дорожнього руху України (пункти 1.3-1.5, 1.9) вбачається, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.п. 16.1 ПДР України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

Відповідно до п.п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, водій автомобіля Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , виїжджаючи з вул. Героїчної оборони Одеси, за умови непрацюючого світлофору, повинен був керуватися наступними положеннями ПДР України:

- п. 1.10, дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

- абз. б, п. 8.4, знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

- п. 16.11, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- знак 2.1. розділу 33: «Дати дорогу», водій повинен дати дорогу транспортним засобам, під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».

Норми ПДР України регламентували дії водія ОСОБА_1 при виїзді з другорядної дороги на нерегульоване перехрестя (вул. Героїчної оборони Одеси та вул. Фонтанська дорога) незалежно від порядку проїзду ОСОБА_2 регульованого перехрестя (оскільки світлофор не працював) вул. Фонтанської дороги та вул. Героїчної оборони Одеси.

Отже, саме невиконання водієм Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , положень ПДР України та не надання всупереч вимогам п. 16.11 ПДР України та знака 2.1 «Дати дорогу» переваги у русі водію ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, оскільки маючи намір виїхати на головну дорогу із другорядної повинен був переконатися що його дії не створять небезпеку чи перешкод для руху іншим транспортним засобам та повинен був надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Вказані висновки підтверджені протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №428612 від 12.01.2023 року, згідно якого визнано винуватим саме водія транспортного засобу Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , за що передбачено відповідальність ст. 124 КУпАП.

З огляду на вказане, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи про адміністративне правопорушення шляхом повного та всебічного дослідження доказів, надавши цим доказам об`єктивну оцінку.

Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що він не порушував Правила дорожнього руху та не створював аварійних ситуацій, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а з вини водія Toyota Aygo, у якого була можливість загальмувати, однак із за того, що він їхав з великою швидкістю, бо гальмівний шлях складав більше 20 м., цей автомобіль занесло, і понесло на транспортний засіб Nissan Leaf, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на те, що наведений довід не вказує на порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху та не спростовує винуватості ОСОБА_1 у скоєнні вищенаведеного адміністративного правопорушення, а отже є хибним.

Посилання ОСОБА_1 про те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ним було заявлено усно клопотання про здійснення експертного дослідження обставин ДТП, однак в постанові від 09.03.2023 року відсутні дані про заявлене клопотання, крім того, представник ОСОБА_1 просив надати протокол судового засідання, однак судом було повідомлено, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язкову фіксацію перебігу судового засідання, що є порушенням права ОСОБА_1 на справедливий та неупереджений суд є слушними, однак, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися із даним клопотанням до суду апеляційної інстанції.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що представники поліції та суд були упереджені до ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що потерпілим згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД №428612 є працівник управління поліції охорони є голослівними, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надано до суду жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що він звертався із скаргою на дії працівників поліції до відповідних органів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що працівниками поліції, які оформили матеріали ДТП, а суд першої інстанції, розглянувши справу, дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР та його дії кваліфіковані правильно за ст. 124 КУпАП, як вчинення порушення учасником дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції розцінюються апеляційним судом критично та сприймаються, як спроба апелянта уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що він ніколи не притягався до адміністративної відповідальності, а тому є незрозумілим, чому суд першої інстанції застосував до нього позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, хоча міг застосувати накладення штрафу. Через позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 та його дружина залишились без засобів існування, оскільки він працював таксистом.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає два альтернативних види адміністративних стягнень - штраф та позбавлення права керувати транспортними засобами.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

При вирішенні питання про адміністративне стягнення, яке слід обрати ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції враховує той факт, що ОСОБА_1 працює таксистом, що це є єдиним його джерелом доходу і що в подальшому позбавлення права керування транспортними засобами може утруднити його матеріальне становище та вплинути на відшкодування заподіяної шкоди водієві транспортного засобу Toyota Aygo. Крім того, апеляційний суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності раніше.

За наявності таких обставин, позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, на думку апеляційного суду, не можна визнати обґрунтованим.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що є підстави для призначення ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з призначенням ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити в частині застосування виду адміністративного стягнення, застосувавши до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн. 00 коп.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова