КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 757/9200/23-п. Номер провадження 33/824/3629/2023. Категорія: ст. 124 КУпАП України. Головуючий у суді першої інстанції - Білоцерківець О.А. Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю особи щодо якої винесена постанова - ОСОБА_1 ,

за участю захисника - адвоката Орел І.В.,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

представника потерпілої - адвоката Бабенко С.С.,

перекладача - Кравченко М.Ю.,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Бабенка С.С. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року, -

у с т а н о в и в:

Цією постановою в адміністративній справі судді місцевого суду щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Еквадору, що проживає за адресою, АДРЕСА_1 ,

закрито провадження у справі праві про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у порушенні учасником дорожнього руху (водієм) правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Як визнав у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

26 лютого 2023 року о 13 годині 30 хвилин у м. Києві на Набережному шосе (електроопора 5в 10 початку моста Патона), керуючи автомобілем марки «Форд», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ( водій ОСОБА_2 ). Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наявними у справі про адміністративне порушення доказами не доведено вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), а тому прийняв рішення про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат Бабенко Сергій Сергійович, який діє у захист прав і законних інтересів потерпілої ОСОБА_2 , просить: поновити процесуальний строк на оскарження; постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На обґрунтування апеляційних вимог представник потерпілої - адвокат Бабенко С.С. зважає на те, що ця постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону так і неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, а також не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставно закрив провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваної постанови та основні доводи апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката Бабенка С.С.; вислухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, яка підтримала апеляційну скаргу свого захисника, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Орел І.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката Бабенко С.С., за викладених у ній обставин; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені скаржником, - суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження як пропущений із поважних причин; а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" № 39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Зазначені вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, з огляду на таке.

Висновок судді місцевого суду про невинуватість водія ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставина справи, оскільки наявні в ній докази об`єктивно свідчать про наявність належних і допустимих доказів його винуватості, записом із відеореєстратора обставин даної ДТП, а тому й підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку з порушенням ним п. п. 13.1 ПДР України та настанням наслідків, що в результаті такої настали.

Так, наявними в справі доказами, дослідженими судом апеляційної інстанції, об`єктивно встановлені наступні обставини вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2.3 (б) ПДР України, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 13.1 ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Частиною другою статті 38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Отже, КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15а зробив правовий висновок, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Стаття 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Як видно із матеріалів справи подія ДТП мала місце 26 лютого 2023 року.

Отже, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення на день розгляду справи, апеляційний суд позбавлений повноважень встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Виходячи з наведеного, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 278, 280, 283, 284 КУпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України - закриттю в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КУпАП України поновити представнику потерпілої ОСОБА_2 - адвокату Бабенку С.С. строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 рок щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Бабенка С.С. - задовольнити частково.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н