Єдиний унікальний номер 448/32/23
Провадження № 3/448/378/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Керницькій Л.М., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Цімури Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львів; жителя АДРЕСА_1 , українця,

за ч.1 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2022р. 14 год. 00хв. під час перевірки документів у пасажирів потягу №706 «Перемишль-Львів-Київ», територія Мостиської територіальної громади Яворівського району Львівської області (територія колишнього Мостиського району Львівської області), була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 , виданий 26.10.2022 року на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України, було встановлено, що даний громадянин являється громадянином України та неодноразово перетинав Державний кордон України по паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 29.03.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується формою Ф-1, оскільки він відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України.

Констатовано, що своїми діями вищевказаний громадянин ( ОСОБА_1 ) порушив вимоги статей 2 та 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, а саме вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску «Львів» без відповідних документів та його дії кваліфіковано за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,будучи у встановленому порядку повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак його інтереси в судовому засіданні представлено захисником.

Захисник адвокат Цімура Я.В. в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний своєї вини не визнає, підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, з огляду на наступне. Вказав, що дійсно, як зазначено в протоколі, в Україні діє принцип єдиного громадянства (п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Однак відповідальності за подвійне громадянство диспозицією ст.204-1 КУпАУ, як і будь-якою іншою нормою закону не передбачено. Покликається і на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документа, який ОСОБА_1 пред`явив на паспортний контроль, як підставу для перетинання державного кордону паспорту громадянина Республіки Польща для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 26.10.2022р., не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки підробки чи містить недостовірні відомості про особу, так як вказаний паспортний документ законно отриманий. Стверджує, що у протоколі жодним чином не зазначено, якими саме діями правопорушника виразилась незаконна спроба перетину державного кордону України без відповідних документів і в чому конкретно вона полягала. Зазначив, що письмові пояснення ОСОБА_1 були підписані під диктовку прикордонника та надані в стресовій ситуації, а тому просить суд провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Також зазначив, що ні КУпАП, ні іншими законами не передбачено складання представником прикордонної служби протоколу про виправлення помилок адміністративного протоколу від 14.03.2023р., оскільки у випадку складання такого, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності позбавлена можливості надати свої пояснення і такий посадовою особою, яка не мала права (повноважень) на складання такого. Зазначив, що покликання у супровідному листі представників прикордонної служби на те, що у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та на пріоритетність проходження громадянами України військового обов`язку, не стосуються обставин справи, оскільки пред`явлення вказаного паспорту не є спробою незаконного перетину державного кордону України і не порушує п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України».

Заслухавши пояснення захисника та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення та відповідно до протоколу про виправлення помилок адміністративного протоколу від 14.03.2023р. вказується, що ОСОБА_1 01.11.2022 року пред`явив для перетинання державного кордону України паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 , виданий 26.10.2022 року на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вчинив спробу перетинання державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

ОСОБА_1 є громадянином України, що стверджується матеріалами справи.

Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон №2235-III) громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави.

Статтею 2 Закону №2235-III передбачено принципи законодавства України про громадянство, зокрема єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Тобто, в даному випадку у разі наміру перетнути та перетинання державного кордону України громадянином України, яким є ОСОБА_1 , він повинен виконати обов`язки, передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII; статтями 2, 3 цього закону передбачено, що документом, який дає право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України (а не іншої держави) для виїзду за кордон; перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону; правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Отже, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст.2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави та факт перетинання громадянином України державного кордону України по паспортному документу громадянина іноземної держави, кваліфікується як спроба незаконного перетинання або здійснення незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами по справі, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення від 01.11.2022р. серії ЗхРУ №284051; протоколом про виправлення помилок адміністративного протоколу від 14.03.2023р.; рапортом інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 1-ї групи інспекторів прикордонного контролю 1-го ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » штаб-сержанту ОСОБА_4 від 01.11.2022р.; копією паспорта громадянина Республіки Польща для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; формою Ф-1, згідно якої ОСОБА_1 є громадянином України; відомостями з бази даних щодо перетинання особою державного кордону України; іншими документами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом не беруться до уваги доводи сторони захисту про те, що наданий на паспортний контроль ОСОБА_1 паспорт громадянина Республіки Польща для виїзду за кордон не є недійсним та не містить ознак підробки, оскільки такі пояснення не мають правового значення, так як в даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль документи, що дають право на виїзд з України саме громадянину України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Отже, доводи сторони захисту щодо заперечення наміру (спроби) здійснення ОСОБА_1 перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, суд розцінює, як обраний ними спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене під час перетинання державного кордону України. Вказані доводи сторони захисту спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними, послідовними, такими, що відтворюють реальну картину подій, що мала місце 01.11.2022р. в пункті пропуску «Львів» та не довіряти яким у суду немає підстав, а складений представниками прикордонної служби протокол про виправлення помилок адміністративного протоколу від 14.03.2023р., як вважає суд, є належним способом усунення недоліків, оскільки іншого відповідного способу не передбачено, а особа, що складала вказаний протокол - на даний час не виконує службові обов`язки.

Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у зв`язку з чим суд відкидає доводи захисника про те, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину кордону, оскільки при перетині кордону пред`явив дійсний паспорт громадянина Республіки Польща, який містить усі необхідні реквізити та виданий уповноваженим органом іноземної держави, посвідчує особу пред`явника та дає право на в`їзд або виїзд з держави.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що у випадку виявлення у особи документа, що має ознаки підробки, таке могло б мати для даної особи наслідок кримінально-правового характеру, оскільки такі дії підлягають кваліфікації за статями Кримінального кодексу України.

У частині ч.5 ст.38 КУпАП зазначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення, а у разі вчинення таких правопорушень іноземцями або особами без громадянства, стосовно яких у встановленому законом порядку прийнято рішення про примусове повернення чи примусове видворення з України, - протягом часу, необхідного для їх виїзду з України, але не пізніше строку, визначеного законом для виїзду цих осіб з України чи забезпечення їх примусового видворення з України.

В пункті 7 статті 247 КУпАП міститься імперативне правило, згідно із яким провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Будь-якого продовження перебігу строків накладення адміністративних стягнень законом не передбачено, тому в разі їх закінчення провадження у справі закривається.

Вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП. Разом з тим сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналіз положень ст.38 та п.7 ст.247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №284051 від 01.11.2022 року - факт вчинення даного правопорушення був виявлений представниками Державної прикордонної служби України саме 01.11.2022р.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 30.01.2023р. матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП були повернуті для належного оформлення.

Повторно матеріали даної справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу суду (після проведення належного оформлення) із кваліфікацією його дій за ч.1 ст.204-1 КУпАП 21.03.2023р.

Дану справу призначено до розгляду у строки, передбачені ст.277 КУпАП, однак мало місце відкладення розгляду справи з передбаченої законом підстави, зокрема відсутністю особи, що притягається до адміністративної відповідальності та доказів належного її повідомлення про час і місце розгляду справи (відсутність даних про отримання особою судової повістки про виклик до суду у справі про адміністративне правопорушення). В подальшому розгляд справи відкладався з передбачених законом підстав, зокрема у зв`язку з заявленим захисником Цімурою Я.В. клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи.

На час розгляду даної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в суді закінчились строки накладення адміністративного стягнення за порушення, що мало місце 01.11.2022.

Згідно з ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: - про накладення адміністративного стягнення; - про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; - про закриття справи.

Беручи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, 38, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285,294-295 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак