ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/460/23
провадження №3/691/686/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 рокуСуддя Городищенського районного суду Черкаської області Синиця Л. П.

розглянувши матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності №1 Відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , не працююий,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 14.04.2023 року о 00:35 год. в м. Городище, по вул. Миру, керував автомобілем DAE WOO LANOS д.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проведено із застосуванням приладу Драгер, який показав результат 2.00 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руу, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

12.12.2023 в судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не зявився, подав заяву про відкладення справи, оскільки вини не визнає, на наступне судове засідання подасть докази того, що не керувв автомобліем, а за кермом перебував ОСОБА_2 .. Захисник (адвокат) Новіков А.Ю. в судове засідання не з`явився, повідомлений належно, без повідомлення причини не прибуття. Заявлений правопорушником свідок ОСОБА_2 вчерговий раз не прибув, повідомлявся належно, через виклик до суду, що отримав особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та зобовязувався забезпечити свідка явкою в судове засідання на 12 грудня 2023 року.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, приходжу до наступних висновків.

Згідно статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, судом було вжито всіх заходів щодо дотримання прав особи на участь у судових засіданнях, що виразилося в задоволенні клопотань та у звязку з цим, неодноразовому відкладенні судових засідань.

Так, дана справа надійшла до суду вдруге 14.06.2023 року, та її розгляд відкладався у звязку із заявленими клопотаннями захисника: на ознайомлення зі справою, з відеозаписом, виклик свідка. 14.09.2023 в судовому засіданні, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Новікова Ю.А., заслухано пояснення правопорушника та вивчено матеріали адміністративного протоколу, переглянуто відеозапис та ухвалено за клопотанням сторони про виклик в судове засідання ОСОБА_2 як свідка, відповідно слухання відкладено на 09.10.2023 року, та з того часу, судове засідання не відбулося двічі (09.10.2023 року, 07.12.2023 року) за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Частиною 2 цієї статті не передбачена обовязкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні "Смірнов проти України" від 08.11.2005 року, заява № 36655/02, у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Глава 21 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Вказані вище дії ОСОБА_1 розцінюю, як зловживання правами та умисне затягування розгляду справи, та як намагання уникнути відповідальності. Так, Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Ураховуючи той факт, що ОСОБА_1 не виконує процесуального обовязку щодо своєчасної явки до суду за викликом, не надає докази, про які заявив (допит свідка), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, який в судове засідання не прибув, поважність причин не прибуття не підтвердив.

Отже, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обовязок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно пунктів 1.3., 1.9. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у статті 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до частини 2 розділу І даної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до частини 3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2.9 (а) ПДР, в порушенні якого звинувачується ОСОБА_1 згідно вказаного вище протоколу, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 155779 від 14.04.2023 року, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення;

- результатами алкотесту Drager 6810 від 14.04.2023 року, згідно із яким ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння, результат 2,00 %;

- актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14.04.2023 року, згідно із яким у ОСОБА_1 було виявлено таку ознаку алкогольного спяніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації руху;

- матеріалами відеофіксації подій від 14.04.2023 року, якими зафіксовано факт перебування за кермом автомобіля та проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного спяніння;

- поясненнями ОСОБА_1 , що надані в судовому засіданні 14.09.2023 року, який вину не визнав, заперечує, що був за кермом, та вказав, що відпочивав в кафе "Мус", у товариша була подія, випивали, товариш ОСОБА_2 сів за кермо автівки, поїхали до дому, зупинили працівники поліції, так як у ОСОБА_2 були проблеми з поліцією, щоб не підставляти його, пересів на місце водія, підійшли працівники поліції, запропонували продути Драгер, погодився, який показав у нього стан алкогольного спяніння.

Із наданих в суд адміністративних матеріалів вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 велась відеозйомка. При перегляді якої вбачається, що водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля DAE WOO LANOS д.н. НОМЕР_1 з водійського сидіння, мав ознаки алкогольного сп`яніння (нечітка вимова, порушення координації руху) на пропозицію працівника поліції, проходився пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю) на місці з використанням спеціальних технічних засобів, не заперечив показники стану алкогольного спяніння в 2,00 проміле, будь-яких пояснень (ні усних, ні письмових), що за кермом був не він не надав, ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення, що складений на місці працівником поліції. Причина зупинки транспортного засобу стала порушення комендантської години, ОСОБА_1 аргументує тим, що товариша віз додому та не встиг повернутись вчасно. В процесі діалогу з працівниками поліції ОСОБА_1 визнав, що вживав спиртне, а саме 150 мл. коньяку, та не сумнівається в правильності показника Драгера.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 155779 від 14.04.2023 року та відеозапис з камер поліцейських не містять розбіжностей та матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

Порядок здійснення огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, працівниками поліції дотримано відповідно до закону.

За таких обставин, приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність у справі не встановлено.

Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися.

При визначенні розміру адміністративного стягнення, яке слід накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховую наступне.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із статтею 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання вчиненню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із статтею 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України "Про міжнародні договори", міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Отже, в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невідємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23 жовтня 1995 року вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення. Позбавлення права керування транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року). ЄСПЛ у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

В свою чергу, частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень цієї статті свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке вчинила особа.

Так, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви вчинення правопорушення і інше.

Встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягається вперше, свою вину не визнав, та зазначена поведінка особи, що притягається до адміністративної відповідальності, вказує на її стійку протиправну направленість.

Для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Отже, з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 130, 248, 249, 252, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) в прибуток держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови складає 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Роз`яснити, що за ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу (штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у встановленому порядку. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу.

Скарга на постанову може бути подана протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Суддя Л. П. Синиця