Справа № 159/1977/23
Провадження № 3/159/941/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Волкова Ю.Ф., розглянувши матеріали, що надійшли від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 05.12.2019 органом 0717, РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштованого,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

встановила:

13.04.2023 до Ковельського міськрайонного суду Волинської області від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за частиною першою статті 130 Кодексу.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 072241 від 08.04.2023, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він, 08.04.2023 о 01:02 в селі Бруховичі Ковельського району керував транспортним засобом марки ВMW 318, державний номерний знак НОМЕР_3 (належність ОСОБА_2 ) у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки ТЗ зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820 ARPK 0183, тест №95, результат 0,21%.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» Розділу 2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу.

Належним чином повідомлений ОСОБА_1 на виклики до суду 25.04.2023, 16.05.2023 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, будучи достеменно обізнаним про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 жодних доказів та заперечень для спростування складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення суду не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.

Одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу, не передбачається обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у матеріалах доказів.

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 280 Кодексу, при розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд з`ясовує усі обставини справи на підставі наданих пояснень, поданих доказів та наявних матеріалів справи.

Згідно із статтею 251 Кодексу, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу.

У відповідності до вимог статті 7 Кодексу, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Крім того, згідно вимог статей 245, 280 Кодексу, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення їх в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Частиною першою статті 130 Кодексу встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення.

В той же час, відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення виключає правову відповідальність.

Об`єктивна сторона правопорушення визначається, як сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок та суспільно-небезпечні наслідки діяння.

Диспозиція сформульованої норми частини першої статті 130 Кодексу є бланкетною, а тому при провадженні у справі необхідно з`ясувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм в матеріалах справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 072241 від 08.04.2023, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Розділу 2 ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу.

Пунктом 2.9. «а» Розділу 2 ПДР України визначено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі згаданих норм матеріального права, судом робляться висновки про те, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу, за дійсних обставин справи, є наявність одночасно двох умов: перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та одночасне керування транспортним засобом у визначеному стані.

Так, факт керування ОСОБА_1 ТЗ марки ВMW 318, державний номерний знак НОМЕР_3 , 08.04.2023 о 01:02 в с. Бруховичі Ковельського району підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №072241 від 08.04.2023, поясненнями ОСОБА_3 від 08.04.2023, відеозаписом відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення. На відео факт керування автомобілем не заперечується самим ОСОБА_1 .

Проте, досліджуючи матеріали справи, суд звертає увагу на рівень беззаперечності та повноти доведення особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення імперативної умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

На доведення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння 08.04.2023 до матеріалів справи було надано результат тестування ОСОБА_1 на алкоголь за № 95, здійсненого за допомогою приладу Drager (Alcotest 6820) та акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

За результами проведеного тестування, приладом Drager було визначено вміст парів алкоголю з видихаючого ОСОБА_1 повітря на рівні 0,21 проміле. Вказана обставина не заперечувалась самим ОСОБА_1 на місці зупинки ТЗ (зафіксовано на відео).

Так, підстави та процедура проведення огляду на стан сп`яніння чітко регламентована статтею 266 Кодексу та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Наказ від 09.11.2015 № 1452/735), якою передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу.

Згідно пункту 7 Розділу II Наказу від 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, встановлення стану алкогольного сп`яніння проводиться з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, показання яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З принципу дії алкотестера Drager слідує, що він фіксує вміст алкоголю не в крові, як це визначено в Наказі від 09.11.2015 № 1452/735, а у видихаючих парах етанолу в повітрі.

Частиною першою статті 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У зв`язку із вказаним, суд вважає за необхідне звернутись до Конвенції про дорожній рух, прийнятої 08.11.1968 року (ратифіковану Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974) (далі Конвенція про дорожній рух). Згідно із національним законодавством даний нормативний акт є невід`ємною частиною законодавства країни, яка ратифікувала таку Конвенцію (міжнародний договір). При цьому норми міжнародного договору є пріоритетними по відношенню до норм законодавства України.

Відповідно до пункту шостого статті восьмої Конвенції про дорожній рух в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках у видихуваному повітрі, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г., чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг., на літр повітря, що видихається.

В той же час, відповідно до результатів тестування на алкоголь № 95, здійсненого за допомогою приладу Drager (Alcotest 6820) було визначено вміст парів алкоголю з видихаючого ОСОБА_1 повітрям на рівні 0,21 проміле, що відповідає допустимій нормі алкоголю, визначеній пунктом шостим статті восьмої Конвенції про дорожній рух.

Окрім того, вказаний результат огляду не може свідчити про перебування водія ОСОБА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий є в межах похибки, яка, відповідно до відкритих джерел інформації (інструкція приладу Drager (Alcotest 6820), становить в діапазоні температури навколишнього середовища від +15.0 до +25.0 градусів Цельсія похибка вимірювання пристрою становить - + 0,02 проміле, від +25.0 до +50.0 градусів Цельсія похибка вимірювання пристрою становить - + 0,05 проміле. Границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка (Д): ± 0,02 мг/л у діапазоні від 0 до 0,2 мг/л, відносна похибка (д): ± 10 % у діапазоні понад 0,2 мг/л; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка (Д): ± 0,04 ‰ у діапазоні від 0 до 0,4 ‰; відносна похибка (д): ± 10 % у діапазоні понад 0,4 ‰;

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновків про те, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 072241 від 08.04.2023 результати тестування на алкоголь №95, здійсненого за допомогою приладу Drager (Alcotest 6820) не є беззаперечним доказом перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом першим статті 247 Кодексу обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Комплексно оцінивши докази та матеріали справи, надавши правову оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Презумпція невинуватості як у загальноправовому, так і в суто процесуальному його значеннях, пов`язується із особою, яка притягується до відповідальності, та її взаємовідносинами із державними органами, їх посадовими особами, зумовленими участю особи у певних процесуальних діях, заходах, де положення презумпції невинуватості убезпечує особу від тиску на неї, покладаючи на компетентні органи обов`язок встановлення істини.

Конституційний Суд України у рішенні від 26лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Вирішуючи спір та встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. При цьому, у разі існування сумніву чи неоднозначного трактування певних нормативних актів чи фактичних обставин, слід керуватися принципом in dubio pro reo, тобто тлумачити закон на користь особи, яку обвинувачують у вчиненні правопорушення.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 01.11.1996 за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, суд керується тим принципом, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За відсутності належних та допустимих доказів провини особи, суд доходить висновку про відсутність складу правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення , суддя,

постановила:

Провадження у справі № 159/1977/23 (провадження № 3/159/941/23) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської областіЮ. Ф. Волкова