ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3368/23 Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження № 33/807/693/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2023 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень, стягнуто судовий збір.

Згідно з відомостями постанови, суддя місцевого суду встановив: 31.05.2023 р. близько 10 год. 45 хв. за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 1, блокпост «З-07», ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського, а саме відмовився надати для поверхневої перевірки згідно ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» особисті речі, що перебували при ньому, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначає, що суддя місцевого суду неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що потягло за собою неповне з`ясування всіх обставин справи.

Суд безпідставно проігнорував всі клопотання щодо збору доказів невинуватості особи, відеозапис події в повному обсязі не оглядався.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції взагалі не встановлено дій, які викладені в протоколі, в чому полягає законність вимоги і претензій до нього у співробітника патрульної поліції, з яких саме законних підстав він повинен був підкорятися цим вимогам та в яких його діях міг бути прояв злісної непокори.

ОСОБА_1 вважає, що співробітник поліції діяв незаконно, вимагаючи пред`явити для огляду особисті речі, та не мав підстав для претензій. Поліцейський застосував до нього фізичне насильство, змушуючи виконати вимоги.

На думку автора апеляції, суддя першої інстанції проігнорував норми ст. 19 Конституції України. З точки зору Конституції, не можна ввести в правове поле обов`язковість будь-якої вимоги поліцейського, адже вимога має бути визначена законом, тобто бути законною. У зворотному випадку, обов`язок виконувати будь-яку вимогу поліцейського має бути визнаний неконституційним.

ОСОБА_1 вказує на відсутність в матеріалах справи об`єктивних та належних доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Крім того, зазначає про те, що ні під час складання протоколу, ні в суді під час розгляду справи йому не були роз`ясненні права та обов`язки, у зв`язку з чим не скористався правовою допомогою.

Вважає, що в порушення вимог ст. 264 КУпАП, не було складено протокол особистого огляду та огляду речей, який фактично було проведено поліцейським, а не поверхнева перевірка, як зазначено в матеріалах справи.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та закрити провадження по справі.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, а також наявність клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що постанова суду необґрунтована і ухвалена з невірним застосовуванням норм матеріального та процесуального права є непідтвердженими.

Навпроти, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА № 339053 від 31.05.2023 р., суд послався на докази, а саме: протокол про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП серії АА № 048016 від 31.05.2023 р., відеозаписподії.

Дослідивши вказані вище докази, суд встановив, що ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію України», відмовився надати для поверхневої перевірки особисті речі, що були при ньому, чим здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , 31.05.2023 р. близько 10 год. 45 хв. за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 1, блокпост «З-07», ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі поліцейського, а саме відмовився надати для поверхневої перевірки згідно ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» особисті речі.

З наявного в матеріалах справи відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 стоїть біля зупиненого на блок-посту маршрутного автобуса. На вимогу співробітника поліції надати для перевірки особисті речі відмовляється, повідомляє, що перевозить посилку, яку отримав від дружини, що всередині коробки, не знає.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 законність вимоги щодо поверхневої перевірки, відповідно до статті 34 Закону України «Про Національну поліцію України».

ОСОБА_1 відмову надати для перевірки посилку пояснює тим, що після відкриття не зможе далі її транспортувати, при цьому говорить поліцейському, щоб той відкривав сам.

Працівник поліції роз`яснює наслідки відмови, попереджає про можливість застосування фізичної сили та спецзасобів.

Після наполегливої неодноразово повтореної пропозиції надати речі для перевірки та відмови ОСОБА_1 , поліцейський, застосувавши фізичну силу, провів його до службового приміщення для складання протоколу.

Відеоматеріал засвідчує стриману манеру спілкування з боку поліцейського протягом всього часу та нервову, зухвалу, на підвищених тонах з боку ОСОБА_1 .

За змістом апеляційної скарги, ОСОБА_1 , не погоджуючись з інкримінованими даним протоколом діями, вважає, що судом першої інстанції не встановлено, в чому полягає законність вимоги поліцейського та злісність непокори.

Відповідаючи на зазначений довод, апеляційна інстанція виходить з наступного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію України» щодо основних повноважень, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Згідно з вимогами цього Закону, поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи, до яких, з-поміж інших, віднесено поверхневу перевірку і огляд.

За статтею 34 Закону України «Про Національну поліцію України», поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону.

Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків

Як зазначає законодавець, непокора означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського, передбачено статтею 185 КУпАП, що й інкримінується ОСОБА_1 даним протоколом.

Тим паче, не можна залишити без уваги, що означені даним протоколом про адміністративне правопорушення події мали місце в умовах введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, який неодноразово продовжувався та триває станом на сьогодні.

Суд звертає увагу на заходи правового режиму воєнного стану, які запроваджуються в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема перевірка документів у осіб, а в разі потреби проведення огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів (п.7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

З огляду на зафіксовану поведінку особи, манеру спілкування, очевидну неодноразову відмову виконати законну вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також умови воєнного стану, схиляють суд до висновку про небезпідставність виниклої у співробітника поліції підозри щодо вмісту особистих речей та багажу, який перевозив ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_1 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.

За змістом апеляційної скарги, її автор не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про виклик свідків.

Проте, слід відмітити, що місцевий суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Тим паче до матеріалів справи додано відео, яке наочно демонструє зафіксовану подію, даний доказ узгоджується із іншими.

Зокрема, зображені обставини переконують апеляційну інстанцію у вірності аналізу доказів з боку місцевого суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, як злісна непокора законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а доводи апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Питання щодо застосування працівниками поліції до ОСОБА_1 фізичної сили не є предметом перевірки у даній справі про адміністративне правопорушення, оскільки мають перевірятися за скаргою ОСОБА_1 на дії працівників поліції та не впливають на висновки суду щодо доведеності провини самого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

На думку апеляційного суду таке стягнення буде достатнім та дієвим, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими та правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2023 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник

Дата документу Справа № 317/3368/23