Єдиний унікальний номер №943/805/23
Провадження №3/943/472/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, військовослужбовця, солдата бригади НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1

за ст. 130 ч.4, ст. 122-4, ст.124 КпАП України

встановив :

З протоколу серії ОБ № 089393 від 22.04.2023 року, вбачається, що 22 квітня 2023 року о 00.20 год в с. Куткір по вул. Лесі Українки, 33, Золочівського району Львівської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Фольксваген Гольф, н/з НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, та здійснив з`їзд в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями порушник скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Крім того, 22 квітня 2023 року о 00.20 год в с. Куткір по вул. Лесі Українки, 33, Золочівського району Львівської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки Фольксваген Гольф, н/з НОМЕР_2 , скоївши дорожньо транспортну пригоду, залишив місце ДТП, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП (протокол серії ОБ № 089394 від 22.04.2023 року).

Окрім цього, згідно протоколу серії ОБ № 089395 від 22.04.2023 року, ОСОБА_2 22 квітня 2023 року о 00.20 год в с. Куткір по вул. Лесі Українки, 33, Золочівського району Львівської області керував автомобілем марки Фольксваген Гольф, н/з НОМЕР_2 , після вчинення дорожньо транспортної пригоди, до проведення медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкогольні напої, чим порушив вимоги ст. 130 ч.4 КУпАП.

Постановою судді Буського районного суду від 19.05.2023 року дані адмінматеріали, на підставі ст. 36 КУпАП об`єднані в одне провадження, за ст. 130 ч.4 КУпАП (справа 943/805/23).

ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що ще з вечора 21 квітня 2023 року приблизно о 21.30 год на території розміщення взводу, розпивав алкогольні напої з ОСОБА_3 приблизно до 23.00 год. Після чого, взявши автомобіль марки Фольксваген, належний останньому, який був припаркований на стоянці, поїхав до с. Куткір. Однак не орієнтуючись на місцевості, збився з дороги, не справився з керуванням та з`їхав в кювет, залишивши там автомобіль, пішов у невідомому напрямку. Вказав, що на момент ДТП він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановлено наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

КУпАП визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення і рішення (постанови), що приймається в конкретній справі.

У них, зокрема, мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

У відповідності до положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Що стосується кваліфікації дій водія ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, слід зазначити наступне.

Частиною 4 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до вимог пункту 2.10 (є) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення Серія ОБ № 089395 та інші наявні у справі докази, вважаю, що працівником поліції при складанні протоколу було допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме невірно зазначена частина ст. 130 КУпАП, оскільки ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після ДТП за його участю. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки, навіть за наявності будь-яких з перелічених вище, в тому числі перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключає відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Як показав в судовому засіданні ОСОБА_2 алкоголь він вживав раніше, ввечері 21.04.2023, на момент скоєння ДТП вже перебував в стані алкогольного сп`яніння. Доказів, що водій вживав після вчинення ним ДТП алкоголь, крім медичного висновку лікаря КНП «Буська ЦРЛ» № 99 від 22.04.2023 року, складений о 07.15 год, матеріали справи не містять, і їх не здобуто під час розгляду справи.

Дані ОСОБА_2 покази цілком узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_3 , де останній зазначив, що 21.04.2023 року приблизно о 21.30 розпивав з співслужбовцем ОСОБА_2 алкогольні напої. Приблизно о 23.00 год пішов відпочивати. Трохи пізніше його розбудили побратими та повідомили, що ОСОБА_2 взяв його автомобіль зі стоянки взводу, та поїхав у невідомому напрямку.

З письмових пояснень ОСОБА_4 вбачається, що 21.04.2023 року о 22.00 год, він будучи старшим взводу, провів вечірню перевірку особового складу, після чого дав команду на відбій. Приблизно о 00.00 год почув роботу двигуна автомобіля, чатовий повідомив, що це солдат ОСОБА_2 поїхав у невідомому напрямку. Поїхав слідом за солдатом, приблизно через 3,5 км побачив дане авто в кюветі.

Тобто, ОСОБА_2 керував автомобілем будучи у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогамист.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно дост.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_2 слід перекваліфікувати з ч.4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_2 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколах про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Окрім того, вважаю доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та кваліфікацію його дій за ст. 124 КУпАП правильною, оскільки він керуючи транспортним засобом, вчинив дорожню транспортну пригоду, з`їхав в кювет, чим пошкодив автомобіль.

Також вважаю доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, та кваліфікацію його дій за ст. 122-4 КУпАП правильною, оскільки він, скоївши ДТП, залишив місце пригоди.

Крім визнання вини порушником, вина останнього в скоєні вище згаданих адміністративних правопорушень, підтверджується матеріалами справ, протоколами про адміністративне правопорушення, рапортами працівників поліції, схемою місця ДТП, висновком Буської ЦРЛ, письмовими поясненнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, по справам, які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. В даному випадку ст. 130 ч.1 КпАП України.

При накладенні адміністративного стягнення враховую характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність, визнаю щире розкаяння винного, обставин, які б обтяжували відповідальність водія за адміністративні правопорушення, не встановлено.

За змістом ст. 23 КУпАП стягнення є мірою відповідальності і застосування з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинених нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Виходячи із вищезазначеного, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що

Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини справи, вважаю, що за вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч.1, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, слід, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, застосувати до останнього адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке є необхідне та достатнє для попередження нових правопорушень.

Одночасно ОСОБА_2 просив розстрочити йому виплату штрафу частинами, посилаючись на скрутне матеріальне становище, про що подав письмову заяву.

Вивчивши таке клопотання, вислухавши порушника, вважаю, що дане клопотання про розстрочку ОСОБА_2 виконання постанови суду в частині стягнення штрафу в розмірі 17000,00 грн. строком на десять місяців зі сплатою рівними частинами щомісяця підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення (ст. 299 КУпАП).

Статтею 301 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця. Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

В силу вимог ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).

Згідно частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 слід розстрочити виконання даної постанови суду про накладення на нього адміністративного стягнення в частині сплати штрафу в розмірі 17 000,00 грн, на строк десять місяців, зі сплатою штрафу рівними частинами по 1700 грн щомісяця, у зв`язку із його складним матеріальним становищем.

Крім того, в порядку ст. 40-1 КУпАП з правопорушника ОСОБА_2 , на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 536,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 36, 40-1, 276-280, 283 КпАП України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч.1, ст. 122-4, ст. 124 КпАП України та, на підставі ст. 36 КУпАП, накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Розстрочити ОСОБА_6 виконання постанови Буського районного суду Львівської області від 19 травня 2023 року в справі №943/805/23, про накладення адміністративного стягнення в частині сплати штрафу в розмірі 17 000,00 грн на строк десять місяців, зі сплатою штрафу рівними частинами, по 1700,00 гривень (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок) щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 гривень, в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда