НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

02 жовтня 2023 року Справа № 322/1027/23 (Провадження № 3-зв/322/1/23)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши заяву захисника адвоката Рогозіна О.В. від 29.09.2023 про відвід судді Губанова Р.О. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

29.09.2023 судом отримано вищезазначену заяву захисника про відвід судді Губанова О.В. з підстав наявності сумнівів у неупередженості судді.

В обґрунтування заяви захисником зазначено, що суддя Губанов Р.О. самостійно прийняв рішення про витребування матеріалів досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0000089 від 11.07.2023 за ст. 286-1 КК України, з метою відшукування доказів винуватості ОСОБА_1 щодо інкримінованого адміністративного правопорушення. Отже, на думку захисника, суддя самостійно перебрав на себе функції осіб, що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутні докази зупинки транспортного засобу, та витребував докази з метою доказування цього факту.

Захисник вважає, що такі дії судді у стороннього спостерігача можуть викликати обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Губанова Р.О. при розгляді вказаної справи.

За приписами частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Вказане право особи на справедливий суд закріплено і в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні по справі «Делькур проти Бельгії» («Delcourt v. Belgium», 17 січня 1970 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Однією з гарантій здійснення об`єктивного, незалежного і неупередженого правосуддя є інститут відводу під час судового провадження. Право кожного на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції, може бути реалізовано в т.ч. через можливість звернутися із заявою про відвід.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначено порядку вирішення відводів (самовідводів).

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй практиці, в т.ч. в рішеннях у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Виходячи з аналізу практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання про відвід судді у справах про адміністративні правопорушення доцільно керуватись нормами Кримінального процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви захисника про відвід судді, суд виходить з такого.

За правилами статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання про те, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Отже, витребування суддею доказів у справі про адміністративне правопорушення є передбаченою законом процесуальною дією та саме по собі не може свідчити про упередженість судді.

Доводи захисника про те, що витребування доказів суддею було здійснено з метою доказування винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є припущенням, оскільки оцінку досліджених судом доказів та мету їх витребування можливо буде побачити лише в постанові суду, прийнятій за результатами розгляду справи.

Водночас захисник не позбавлений права подати свої доводи щодо належності та допустимості будь-якого доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також, за необхідності, має право оскаржувати рішення судді щодо оцінки доказів під час перегляду постанови в апеляційній інстанції.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку про те, що заявлений відвід є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 7, 283, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

1. В задоволенні заяви адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича про відвід судді Губанова Романа Олеговича у справі про адміністративне правопорушення № 322/1027/23 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає та надирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя С.С. Гасанбеков