ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2695/23

23 жовтня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт НОМЕР_1 , пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2023 року о 08:20, на 115 кілометрі +918 метрів автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Рівненській області складено протокол серії ААД №430507 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 04.08.2023, о 05:53 год, на 115 кілометрі +918 метрів автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, велосипедист ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, рухаючись по узбіччі, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час зміни напрямку руху (перетинаючи проїздну частину), не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем Renault Lodgy, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався прямо в попутному напрямку. В результаті зіткнення, будучи не керованим, здійснив виїзд за межі з подальшим наїздом на перешкоду (дерево). В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.6.7; 2.3«б»; 10.1 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт вчинення ним правопорушення заперечив та пояснив, що рухався по автодорозі і мав намір повернути ліворуч. Перед тим подивився, чи немає попутних автомобілів, переконався, що їх немає, подав знак рукою про поворот ліворуч, а коли наблизився до місця повороту та під`їхав ближче до розділювальної смуги, зменшим швидкість, пропустив зустрічний автомобіль та мав намір здійснити поворот, але відчув удар в переднє колесо велосипеда від якого впав. Піднявшись побачив, що автомобіль, який його зачепив, Renault Lodgy, стояв на узбіччі дороги праворуч, впершись у дерево передньою частиною. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки коли він мав намір повертати то переконався, що автомобілів, яким би він міг створити перешкоди, не було. Їхав один автомобіль, але на значній відстані, що дозволяло йому завершити безпечно маневр повороту і де взявся автомобіль Renault він не знає, можливо водій останнього перевищив швидкість, через що трапилось ДТП. Після цього приїхали працівники поліції та склали відносно нього протокол.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Артерчук Л.В., подала письмові пояснення, у яких вказала, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував, що пояснення свідків дуже схоже за змістом, що свідчить про їх підтасування до ситуації, що після ДТП водій автомобіля Renault та інші свідки повідомляли, що він рухався з орієнтовною швидкістю 120 км на годину, а в подальшому в усіх поясненнях значиться швидкість 90 км на годину.

Також вказала, що з пояснень свідків, які перебували в автомобілі Фольксваген, який рухався позаду велосипедиста ОСОБА_1 , останні також рухались із швидкістю 90 км на годину і біля кафе «Затишок» їх обігнав автомобіль Рено, який в подальшому зіткнувся з велосипедистом.

Зазначає, що на схемі ДТП місце зіткнення показано на відстані 3,2 м від краю проїзної частини при ширині смуги руху 4,1 м, що свідчить про те, що водій автомобіля Рено не зорієнтувався у дорожній обстановці та неправомірно здійснив маневр ліворуч, коли міг безпечно об`їхати велосипедиста рухаючись своєю траєкторією у напрямку м.Сарни. Фактично водій автомобіля Рено виїхав на зустріч велосипедисту, що перетинав проїжджу частину.

Вважає, що саме внаслідок перевищення водієм Рено допустимої швидкості руху та неправомірного маневру, автомобіль зачепив велосипед та став некерованим, переїжджаючи з лівого узбіччя на праву сторону проїжджої частини.

Також звертає увагу, що з пояснень свідків водій Рено обігнав їх орієнтовно біля кафе «Затишок», проте, за 150 метрів від кафе «Затишок» у напрямку м.Сарни встановлено дорожній знак 1.23, який сповіщає про прилягання другорядної дороги, що свідчить про здійснення маневру обгону водієм Рено фактично на перехресті, що заборонено Правилами дорожнього руху, але вказана обставина працівниками поліції при оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не була досліджена.

Вважає, що неправомірні дії водія автомобіля Рено, що перебували ДТП, є у безпосередньому зв`язку з наслідками ДТП.

В судовому засіданні захисник підтримала пояснення ОСОБА_1 та надані останньою письмові пояснення, надала для суду на їх підтвердження ситуаційний відеозапис з місця ДТП та прилеглої території, який був здійснений після автопригоди.

Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення та просить закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , захисника Артерчук Л.В., повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов таких висновків.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №430507 від 04.08.2023, схему місця ДТП від 04.08.2023, письмові пояснення ОСОБА_1 від 04.08.2023, письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 від 04.08.2023.

При цьому суд враховує, що зі змісту протоколу серії ААД №430507 від 04.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, рухаючись по узбіччі, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час зміни напрямку руху (перетинаючи проїзну частину), не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем Renault Lodgy, державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.6.7; 2.3«б»; 10.1 Правил дорожнього руху.

У свою чергу, відповідно до п.2.3.«б» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.6.7 Правил дорожнього руху, велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Адміністративна відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а у даному випадку пунктів п.2.3.«б», 6.7 та 10.1 Правил дорожнього руху.

Більше того, порушення вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху, наслідком чого є відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинно бути доведено належним та допустимими доказами, які у своїй сукупності та взаємозв`язку беззаперечно та поза розумним сумнівом доводять вину особи у їх порушенні.

Разом з тим, з пояснень водія автомобіля Renault Lodgy ОСОБА_2 вбачається, що останній неподалік кафе «Зустріч» рухався зі швидкістю 90 км на годину та побачивши маневр велосипедиста, який раптово з правого узбіччя почав перетинати проїжджу частину і почав об`їжджати його з лівого боку, зачепив його, виїхав на смугу зустрічного руху, після чого автомобіль став некерованим і він з`їхав у кювет з правої сторони дороги.

З пояснень ОСОБА_5 , водія автомобіля Фольксваген, який рухався зі швидкістю 90 км на годину позаду велосипедиста ОСОБА_1 , в районі кафе «Затишок» їх обігнав автомобіль Рено.

Аналогічні пояснення щодо швидкості руху автомобіля Фольксваген надані свідком ОСОБА_4 , а щодо швидкості 90 км на годину автомобіля Рено та їх обгону, надані свідком ОСОБА_6 , який був пасажиром вказаного автомобіля.

При цьому суд враховує, що у разі руху автомобіля Renault Lodgy під керування ОСОБА_2 зі швидкістю 90 км на годинну, останній не міг здійснити обгін автомобіля Фольксваген, під керуванням ОСОБА_5 , оскільки їх швидкість була однаковою 90 км на годину.

Вказані обставини свідчать про суперечливість пояснень свідків та учасника ДТП ОСОБА_2 .

Крім того, з наданого стороною захисту та оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що місце ДТП знаходиться після перехрестя, яке попередньо позначене дорожнім знаком 1.23.2 «Прилягання другорядної дороги з лівого боку», який встановлений відповідно до вимог п.1.40 Правил дорожнього руху розташовується поза населеними пунктами на відстані 150-300 м.

При цьому суд враховує, що відповідно до п.14.6«а» Правил дорожнього руху обгін на перехресті заборонено.

Вказана обставина, з урахуванням того, що водій та пасажир автомобіля Фольксваген у своїх поясненнях вказують про їх обгін автомобілем Рено, свідчить про те, що вочевидь водій автомобіля Renault Lodgy ОСОБА_2 , здійснив маневр обгону у забороненому місці та рухався з більшою швидкістю ніж 90 км на годину, внаслідок чого не відреагував відповідним чином на дорожню ситуацію та її зміну.

Суд також враховує, що місце зіткнення позначене на схемі ДТП на відстані 3,2 м від краю проїзної частини, при ширині смуги руху 4,1 м, тобто на відстані 90 см від смуги, яка розділяє проїзну частину на дві смуги руху, що також свідчить про те, що водій автомобіля Renault Lodgy ОСОБА_2 не вибрав безпечної швидкості руху, невірно оцінив дорожню ситуацію та не відреагував на її зміну належним чином та вирішив об`їхати велосипедиста з лівої сторони, незважаючи на те, що мав можливість, рухаючись прямо, безпечно здійснити об`їзд велосипедиста з правої сторони по своїй смузі, без виїзду на зустрічну смугу.

Більше того, матеріали справи також не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікався від керування велосипедом, не виконував вимоги Правил дорожнього руху, що стосуються водіїв, а також що останній перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Вказане свідчить, що працівники поліції, які складали матеріали про адміністративне правопорушення, не з`ясували усіх обставин події та неповно відобразили і зафіксували факт дорожньо-транспортної пригоди.

Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, а адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Проте, будь-яких доказів, які б безпосередньо вказували на те, що ОСОБА_1 , 04 серпня 2023 року, о 05:53 год, на 115 кілометрі +918 метрів автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, велосипедист ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, усвідомлював протиправний характер своєї дії, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків чи передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своєї дії легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Тобто, матеріали справи не містять беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 однієї із складових адміністративного правопорушення, а саме вини у формі умислу чи необережності.

При цьому, суд не приймає як беззаперечний доказ вини ОСОБА_1 письмові пояснення ОСОБА_4 ОСОБА_5 від 04.08.2023, оскільки останні є ідентичними та суперечливими по відношенню до встановлених судом обставин, а письмові пояснення ОСОБА_3 також не відповідають встановленим судом обставинам.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.2.3«б», 6.7 та 10.1 Правил дорожнього руху та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/2695/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч