Справа №755/1178/23 Головуючий в суді І інстанції Мельниченко Л.А.
Провадження № 33/824/3867/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 40 800 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказує зокрема на те, що постанова серії ЕАР №6341125 від 28.12.2022 не може бути належним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки вона належним чином не завірена, не містить підпису уповноваженої особи, крім цього, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення від 21.01.2023 не містить вказівки щодо пункту ПДР, який ним порушено.

Вказує також, що він не мав фізичної можливості вчинити вказане правопорушення, оскільки перебував у військовій частині.

Крім цього, просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було пропущено з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята судом 22 лютого 2023 року, без участі ОСОБА_1 , при цьому, належних доказів на підтвердження його належного повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять, 08 червня 2023 року захисник ОСОБА_1 адвокат Голуб В.А. ознайомився з матеріалами справи, а 09 червня 2023 року подав апеляційну скаргу на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, яку 28 червня 2023 року Київським апеляційним судом повернуто особі, що її подала. В подальшому, 19 липня 2023 року захисник ОСОБА_1 адвокат Голуб В.А. повторно подав апеляційну скаргу.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції, виходив з того, що його вина підтверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції в частині наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №152277 від 21 січня 2023 року, 21 січня 2023 року близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Краківська, 4 у м. Києві, повторно протягом року керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Підпунктом «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 164 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Судом першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №152277 від 21 січня 2023 року та у постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28 грудня 2022 року.

В суді апеляційної інстанції захисник Третяка А.О. пояснив, що ОСОБА_1 з 15.10.2022 року перебуває у зоні проведення бойових дій на сході України, а відтак не міг вчинити дане правопорушення.

На підтвердження вказаного, ним надано до суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №241 від 12.09.2022; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №275 від 15.10.2022, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не вибував у відпустку та відрядження в період з 12.09.2022 по 23.01.2023, а також самовільно військову частину НОМЕР_2 не залишав, 15.10.2022 вибув з військової частини в район виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях.

З рапорту командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , вбачається, що 21.01.2023 ОСОБА_1 перебував в районі виконання завдань, а 24.01.2023 приймав участь у відбитті штурму противника в районі м. Вугледар.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №152277особу порушника встановлено за паспортом номер НОМЕР_3 , разом з тим, згідно з доданою до апеляційної скарги копією паспорта ОСОБА_1 , останній має паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_4 , орган видачі - 3222, дата видачі 27.01.2022.

Крім цього, матеріали справи не містять пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, протокол про адміністративне правопорушення складено за відсутності свідків та запису з нагрудної камери працівників поліції, а відтак висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, а також обставини, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували у своїй сукупності наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Відповідно до правил п. ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ярослав МЕЛЬНИК