Справа № 450/2811/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. Провадження № 33/811/1122/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності ОСОБА_1 ,

за участю представника особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності адвоката Жиравецький Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.5 ст. 126 КУпАП, за апеляційною скаргою адвоката Жиравецького Тараса Михайловича на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 липня 2023 року,

встановив :

Постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.07.2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в межах ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. судового збору.

ОСОБА_1 , визнаний винним у тому, що він 30 травня 2023 року о 17 год. 00 хв. на 9 км + 100 м автодороги «Львів-Шегині» водій ОСОБА_1 , будучи 30 грудня 2022 року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, повторно протягом року керував транспортним засобом марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1 «А» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

На дану постанову адвокат Жиравецький Т.М. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить: постанову- скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт покликається на те, що що в діяннях ОСОБА_1 відсутня об?єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки насправді існує дійсне українське посвідчення водія ОСОБА_1 . Окрім цього діяння за своєю суттю є малозначним оскільки особа є водієм з тривалим стажем, однак у зв?язку із воєнним станом та службою у збройних силах ОСОБА_1 не мав змоги вчасно обміняти італійське посвідчення водія на українське та, зрештою, зробив це до прийняття оскаржуваної постанови.

Зазначає, що з постановою суду першої інстанції не погоджуються. Вважають, що така є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального права. Таке переконання вмотивоване наступними аргументами : у 2009 році ( ОСОБА_1 отримав українське водійське посвідчення, яке згідно із законодавством, станом на той час, вважалося постійним та не підлягало обміну після спливу певного строку, однак суд першої інстанції не взяв цього до уваги.; в будь-якому разі діяння ОСОБА_1 є малозначним, оскільки насправді ОСОБА_1 є військовослужбовцем-водієм, має тривалий стаж керування транспортними засобами, а своє італійське посвідчення водія не зміг через війну та службу в Збройних силах України вчасно обміняти на українське посвідчення водія. Таким чином, посвідчення водія, видане до 25.03.2011 року (дата набрання чинності внесених змін) було безстроковим та дійсним до моменту його обміну на нове українське посвідчення водія встановленого зразка. В цій ситуації, виходячи із відповіді ТСЦ № 4644 посвідчення водія ОСОБА_1 від 2009 року, було дійсним та станом на 27.07.2023 не обмінювалося, оскільки зворотнє було б зазначено у самій відповіді.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ОСОБА_1 визнав свою провину та просив суд суворо не карати не може і розцінюватися як доказ винуватості та бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у п. 47 постанови КАС ВС від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 1989 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .У військовому квитку зазначено, що ОСОБА_1 у 1989 році закінчив СПТУ-51 по спеціальності тракторист, а його цивільною спеціальністю є «тракторист шофер» (п. 5-6 с. 1 військового квитка). Військово-облікова спеціальність ОСОБА_1 «замкомвзводу автомобільного взводу», що в подальшому було змінено на «командира відділення перевезення автомобільним транспортом» (п. 27, с. 12 військового квитка). Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ОСОБА_1 негайно повернувся на батьківщину та мобілізувався до лав Збройних сил України. 11.03.2022 наказом керівника військової частини його зачислено як водія військової частини НОМЕР_3 . 03.10.2022 наказом керіника віиськової частини ОСОБА_1 призначено командиром відділення НОМЕР_4 в/ч НОМЕР_3 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Таким чином ОСОБА_1 є водієм із тривалим стажем, що підтверджується відповідними документами та військово-обліковими відомостями, а керування транспортними засобами є основним видом його занять на службі у лавах 3бройних сил України під час воєнного стану. Вітак, через постійну зайнятість військовою службою ОСОБА_1 не мав об?єктивної змоги замінити італійське водійське посвідчення на українське. Лише 05.07.2023 йому вдалося це зробити, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення серії НОМЕР_5 , категорії В,С.

Апелянт покликається, що позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами строком на 5 років позбавить його можливості і надалі нести військову службу та захищати територію України згідно його військової облікової спеціальності. Врешті, накладення такого стягнення не дасть змоги ОСОБА_1 виправитися, його отримані права, дійсні до 2025 року, стануть безглуздими. Фактично, накладене стягнення лише продовжить стан існування «відсутності права керувати транспортним засобом» та жодним чином не сприятиме зміні становища на краще. Звідси ОСОБА_1 приходить до висновку, що суд першої інстанції, окрім порушення норм матеріального права та неврахування усіх обставин щодо об?єктивної сторони інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення, неправильно застосував приписи ст. 23 та 33 КУпАП України, що потягло за собою порушення принципу індивідуалізації покарання та покарання та постановлення незаконної й необґрунтованої постанови.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Жиравецького Т.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції у мотивувальній частині постанови послався на те, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративні правопорушення серії ААД № 262839 від 30 травня 2023 року, відеозаписами з СD-диску, довідками старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області Н. Дяків від 06 червня 2023 року, згідно яких ОСОБА_1 30 грудня 2022 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7081747 від 30 травня 2023 року.

З таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що під час зупинки транспортного засобу він мав при собі міжнародне посвідчення водія, оскільки багато років жив у Італії, де здійснив обмін національного посвідчення водія на міжнародне. Вказував, що відповідно до цих посвідчень він мав категорії «А», «В», «С». Своє італійське посвідчення водія не зміг через війну та службу в Збройних силах України вчасно обміняти. Просив не позбавляти його такого права, адже і до сьогодні він нести військову службу та захищає територію України згідно його військової облікової спеціальності, а саме як водія військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується наказом керіника військової частини НОМЕР_6 А/182 3 в/ч НОМЕР_3 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 03.10.2022 року.

Адвокат Жиравецький Т.М. в судовому засіданні зазначив, що не вбачає в діях свого довірителя об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки у ОСОБА_1 було наявне українське водійське посвідчення на керування транспортним засобом відповідної категорії. Дане твердження підтверджується відповіддю на звернення ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру № 4644 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 27.07.2023 за № 31/13- 4644-61, де вказано, що згідно з даних єдиного державного реєстру МВС України станом на 27.07.2023 вперше ОСОБА_1 отримував посвідчення водія 27.08.2009 року в ВРЕР ДАІ з обслуговуванням Старосамбірського та Турківського районів при ГУМВС України у Львівській області, серії НОМЕР_7 , категорії «A,B,C».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 р. № 340 ( в редакції постанови КМУ від 20 травня 2009 р. № 511 чинній на момент видачі посвідчення водія) не передбачали строку дії виданого посвідчення водія даної відповідної категорії. Строк дії посвідчення водія був визначений лише після внесення постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2011 р. № 271 змін до п. 2 Порядку та становив 50 років. Більше того, у п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2011 № 271 установлено, що національне посвідчення водія відповідної категорії, видане до набрання чинності цією постановою, є чинним до його обміну в установленому порядку.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості збирати додаткові докази винності особи, оскільки це суперечить нормам та стандартам, встановленим рішеннями ЄСПЛ (зокрема У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_1 діяння є малозначним.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, враховуючи наведене, є необґрунтованим і не узгоджується з указаними вище вимогами КУпАП.

Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення, зокрема, у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Застосовуючи позбавленням права керування транспортним засобом, суд першої інстанції не мотивував належним чином підстави прийняття такого рішення.

ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 враховуючи те, що у нашій державі йде війна і з урахуванням перебування водія на військовій службі, що це є його основни заняттям, і той не встиг поновити посвідчення водія, а тому застосування позбавленням права керування транспортним засобом передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд вважає недоцільним та несправедливим.

Відтак, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, а не скасуванню у частині призначення покарання.

Таким чином, вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, є недоведеною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жиравецького Тараса Михайловича задоволити частково.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.07.2023 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.5ст. 126 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА