Справа № 347/1214/23
Провадження № 33/4808/627/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Козар Т.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.05.2023 року о 00:51 год. в смт. Кути вул. Вічевий Майдан, водій гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Мерседес- Бенс д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Alcotest 6810 «Драгер». Результат тесту 1,21%, тест № 4869.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом першої інстанції було неправильно, з обвинувальним ухилом, оцінено докази, невірно застосовано норми матеріального права, не дотримано при розгляді справи та прийнятті рішення Верховного суду та Європейського суду з прав людини, порушено норми процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її поясненням, які свідчать про її невинуватість у вчиненні правопорушення. Зазначає, що 15.05.2023 працівники поліції не роз`яснювали їй жодних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Вказує, що алкогольні напої в час наближений до часу зупинки вона не вживала. Зазначає, що вона не погодилася із результатами аналізу проведеного газоаналізатора «Alkotest Drager» Зазначає, що продування алкотестеру здійснювалось декілька разів, що свідчить про його несправність та недостовірність отриманого результату. Посилається на те, що вона не була згодна з результатами тесту, бажала пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Проте працівниками поліції їй було безпідставно відмовлено в цьому. Також їй не було вручено жодних документів, складених на місці події та протоколу про адмінправопорушення.

На думку апелянта, судом не взято до уваги пряме порушення законодавства працівниками поліції і недотримання службовими особами процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Вказує на те, що працівники поліції не включили портативний відеореєстратор з моменту початку виконання службових обов`язків і не забезпечили проведення відеозйомки безперервно до її завершення для повного фіксування своїх дій та дотримання процедури огляду. Відеозапис не містить даних про її погодження з результатами огляду приладом «Drager» і відеозапис припиняється перед проханням проходження огляду в лікувальному закладі.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що мало місце недотримання всіх необхідних вимог щодо форми, змісту, відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191644 від 15.05.2023 року.

Вказує, що суд першої інстанції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення не дотримався вимог ст.383 КУпАП та не зазначив нормативний акт, що передбачає адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення.

Звертає увагу апеляційного суду, необґрунтоване позбавлення її права керування транспортним засобом поставить його у важке становище. Зазначає, що для неї є важливим правом керування транспортним засобом, так як її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, загинув при захисті України від збройної агресії РФ. Вказує на те, що на неї лягли всі турботи і клопоти по господарству і по самостійному догляді за дитиною, у зв`язку з чим їй необхідний транспорт. Вона є фізичною особою-підприємцем, працюючи в перукарні у м.Косів, по вул.Незалежності, добирається на роботу автомобілем. Самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого необхідно в будні дні везти в школу та забезпечувати інші потреби дитини. Дитина систематично хворіє гострими бронхітами, гострими респіраторними захворюваннями і їй встановлено діагноз-дефіцитна анемія. Зазначає, що їй необхідний транспорт для систематичних обстежень та лікувань дитини.

Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник Козар Т.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили постанову суду скасувати, та закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

З таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про те, що суд першої інстанції при винесенні постанови про адміністративне правопорушення не дотримався вимог ст.383 КУпАП та не зазначив нормативний акт, що передбачає адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення, не можуть бути визнані такими, що свідчать про скасування судового рішення та закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що зміст судового рішення суду першої інстанції не викликає сумнівів в тому, що ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та її захисник Козар Т.В. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначив стягнення, яке відповідає характеру вчиненого правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191644 від 15.05.2023 року, відповідно до якого: 15.05.2023 року о 00:51 год. в смт. Кути вул. Вічевий Майдан, водій. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Мерседес- Бенс д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Alcotest 6810 «Драгер». Результат тесту 1,21%, тест № 4869.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Косівського РВП, сержант поліції Тамич Роман Дмитрович, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить її власноручний підпис.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказується,що ОСОБА_1 від пояснень відмовилася.

До протоколу про адміністративне правопорушення було долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 пройшла огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", результат огляду 1,21 проміле, з результатами огляду водій згідний, що підтверджується його власноручним підписом.

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/5649, яке чинне до 28.09.2023 року

Також до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому зазначено, що огляд не проводився (а.с. 5).

До матеріалів справи долучено зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №191644, у якому ОСОБА_1 відсторонено від керуванням транспортними засобами протягом 24 годин;

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 6810", в результаті огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 15.05.2023, результат позитивний 1,21 проміле. Роздруківка підписана поліцейським та ОСОБА_1 (а.с. 2).

Як вбачається з рапорту поліцейського СРПП Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Яремина М.І. вбачається, що 15.05.2023 року біля 00:51 год. в смт. Кути було зупинено транспортний засіб Мерседес- Бенс Е 320, д.н.з. НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме у нічний період доби керувала транспортним засобом із вимкненими ближніми фарами. Після зупинки транспортного засобу було встановлено особу та виявлені у останньої ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти тест на місці зупинки транспортного засобу на що ОСОБА_1 погодилася, результат тесту 1,21 проміле позитивний, від проходження аналогічного обстеження в закладі охорони здоров`я відмовилася. На водія було складено адміністративні матеріали, від керування т/з відсторонено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про невручення протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, так як в протоколі є наявний власноручний підпис ОСОБА_1 про те, що вона ознайомлена зі змістом проколу та отримала його копію.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні приписів статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозаписи, які долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що відеозапис є достатньо інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

На відеозаписі № 1 зафіксовано, що ОСОБА_1 ствердила, що порушила правила ПДР, а саме керувала автомобілем з вимкнутими фарами, пояснила, що відвозила свою куму додому та вживала алкоголь, - «випила шампанське».

На відеозаписі № 2 зафіксовано, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу та у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. На відео зафіксовано, що працівники поліції роз`яснили водію порядок проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою пристрою «Драгер», після чого, ОСОБА_1 погодилась пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу. При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що пристрій обов`язково покаже, що вона перебуває у стані сп`яніння, оскільки вона випила вино та два стакани шампанського. ОСОБА_1 додатково повторно було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки. Водієм було пройдено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою пристрою «Драгер», результат позитивний 1,21 %. ОСОБА_1 повідомили, що її норма перевищує у 5 (п`ять разів). ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно неї буде складено адмінматеріали.

Апеляційний суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 після проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу свідчила про те, що вона повністю погоджувалась із позитивним результатом огляду та визнавала, що перебуває у стані сп`яніння, повністю розуміла правові наслідки складання стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувалась із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а її процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що вона не заперечувала позитивні результати огляду та погоджувалась з ними.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що позитивний результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що зафіксована відеозаписом поведінка ОСОБА_1 після проведення огляду поліцейським та отримання позитивного результату огляду, у сукупності з іншими доказами по справі, свідчить про те, що остання повністю визнавала позитивний результат огляду та перебування у стані алкогольного сп`яніння. .

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду із позитивним результатом огляду в Акті огляду на стан сп`яніння та не заперечила даний факт під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловила заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від неї надати певні пояснення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що вона не вживала алкогольні напої, під час керування транспортного засобу є безпідставними та голослівними і сповністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що продування нею декілька разів алкотестера, свідчить про несправність засобу та недостовірність отриманого результату, не відповідають фактичним обставинам, оскільки зі змісту відеозапису видно, що неодноразовий огляд на стан сп`яніння був викликаний тим, що водій транспортного засобу ігнорувала і не виконувала належним чином рекомендації поліцейських щодо використанні технічного засобу.

. Суд зауважує що одним із головних доказів є відеозапис на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 було повідомлено роз`яснено про процедуру проходження огляду на місці транспортного засобі та/або у медичному закладі, наслідки відмови від проходження даного огляду, про сам пристрій «Драгер» його головну функцію, а також роз`яснили як правильно його використовувати при проходженні. На самому відеозаписі ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилась від проходження повторного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Дані відеозапису повністю узгоджуються з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.1), з даними роздруківки результатів огляду (а.с. 2), з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за результатами яких отримано позитивний результат 1,21проміле (а.с.4).

Зокрема, зі змісту свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/5649 встановлено, що за результатами повірки встановлено, що газоаналізатор «Alkotest 6820» № ARBH-0602 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 .(а.с.3).

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно, як водій транспортного засобу, пройшла на місці відповідний огляд на стан сп`яніння, яким було встановлено, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння та погодилася із позитивним результатом такого огляду.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушницю.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та її захисника адвоката Козар Т.В., про наявність сукупності обставин, що пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення. Зокрема, апеляційний суд приймає до уваги, що позбавлення права керування транспортним засобом обмежує права ОСОБА_1 та погіршує умови життя, враховуючи, що її чоловік загинув при захисті України від збройної агресії РФ, а вона самостійно виховує неповнолітнього сина, який страждає хронічними захворюваннями.

Разом з тим, суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для інших учасників дорожнього руху та може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв