Справа № 638/5504/23
Провадження № 3/638/2649/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2023 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Смирнов В.А., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшов з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №456908 від 01 червня 2023 року, 31 травня 2023 року о 23 год. 04 хв в м. Харкові вул.Сумська, 83 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Oktavia, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №1271 від 01.06.2023.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Куксов Віталій Вікторович, в судове засідання з`явився, просив закрити провадження у справі відносно нього, посилаючись на відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Дослідивши пояснення та дослідивши надані суду матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положення ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст.7 КУпАП, кожній особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

В диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП зазначено: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проаналізувавши адміністративний матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП суд не знайшов належних та допустимих доказів факту вчинення ОСОБА_1 діяння передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та наявність в діянні ОСОБА_1 , всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

З письмових пояснень захисника вбачається що 31 травня 2023 року у вечірній час, він їхав в якості пасажира в своєму автомобілі «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_2 , та знаходився на передньому пасажирському сидінні. Керував автомобілем малознайомий йому військовий на ім?я ОСОБА_2 , разом із яким вони їхали із розташування військової частини. Контактних даних водія, окрім імені ОСОБА_1 вказати не може, оскільки познайомився із ним за декілька днів до зазначених подій. Рухаючись в автомобілі ОСОБА_1 спав, на передньому пасажирському сидінні. Прокинувся від крику ОСОБА_3 , який гучно сварився із кимось на вулиці. Вийшовши із автомобіля, ОСОБА_1 побачив, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , припаркований біля узбіччя, по вулиці Сумській в місті Харкові. Міське електроосвітлення було вимкнутим, а позаду автомобіля знаходиться автомобіль працівників патрульної поліції. ОСОБА_2 в цей час гучно лаявся із працівниками поліції. Підійшовши ОСОБА_1 намагався заспокоїти ОСОБА_3 , але той все одно не переставав лаятися та в нецензурній формі принижувати працівників поліції та працівника Військової Служби Правопорядку, який вже знаходився на місці пригоди.

Зрозумівши, що ОСОБА_3 заспокоїти не вдається, оскільки він дуже емоційно реагував на те, що автомобіль під його керуванням зупинили працівники поліції, ОСОБА_1 підійшов до одного з інспекторів та намагався пояснити йому, що ОСОБА_2 не заспокоїться та запитав, за що їх зупинили. На це працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що він керував автомобілем в стані алкогольного сп?яніння. На це ОСОБА_1 заперечив та пояснив, що він спав на передньому сидінні та автомобілем керувати не міг, адже ним керував ОСОБА_2 , на що працівник поліції сказав: «Ти бачив його, що ми йому зробимо?». Далі у зв?язку із тим, що ОСОБА_2 почав вчиняти активні дії, погрожуючи працівникам поліції, ОСОБА_1 довелось утримувати ОСОБА_3 від бійки, оскільки останній мав при собі зброю і ОСОБА_1 боявся, що може початись бійка із застосуванням зброї. Так ОСОБА_1 довелось стримувати ОСОБА_3 до приїзду другого екіпажу ВСП, які затримали ОСОБА_3 та забрали його до розташування військової частини. Коли ОСОБА_1 залишився сам із працівниками поліції, ті повідомили йому, що він керував своїм автомобілем в стані алкогольного сп?яніння, оскільки автомобіль належить йому, а ОСОБА_3 забрали працівники ВСП, то відповідати належить ОСОБА_1 та запропонували пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що ОСОБА_1 повідомив, що він не керував автомобілем, автомобілем керував ОСОБА_2 , а тому будь-які підстави проходити огляд відсутні, проте працівники поліції проігнорували доводи ОСОБА_1 . На це працівники поліції запропонували ОСОБА_1 проїхати з ними в медичний заклад для проведення його огляду, на що ОСОБА_1 добровільно погодився та пройшов до автомобіля працівників поліції, розуміючи, що вдіяти він нічого не може. Знаходячись на місці, ОСОБА_1 пройшов тест та підписав бланки документів, які йому надала працівник закладу охорони здоров?я та написав те, що йому продиктувала медичний робітник. Далі був складений акт, згідно якого ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп?яніння та працівниками поліції було складено відповідний протокол. При складенні протоколу ОСОБА_1 зазначав, що не згодний із ним та написав в протоколі, що пояснення готовий надати в суді, оскільки працівники поліції не зважали на його пояснення щодо тієї обставини, що автомобілем керував інший військовослужбовець.

З адміністративного матеріалу, не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 31 травня 2023 року о 23 год. 04 хв.

З відеозапису, який доданий поліцейськими до адміністративного матеріалу, не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відеозапису, який би містив в собі факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 до адміністративного матеріалу не додано.

Адміністративне обвинувачення є наслідком будь-яких діянь особи противоправного характеру проти суспільства, громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, встановленого порядку управління.

Адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість, винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку) зобов`язані (ст. 251 КУпАП) доводити посадові особи, які мають право складати протокол та мають повноваження притягати до адміністративної відповідальності.

У адміністративному матеріалі відсутні належні докази, які б свідчили, що в діях ОСОБА_1 є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

У рапорті поліцейського міститься інформація, що авто було зупинено працівниками поліції. Доказу цього до суду не надано. З наданого до суду відео не вбачається факту зупинки транспортного засобу і того, хто перебував за кермом автомобіля.

Інших документів, або доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративний матеріал не містить.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia») заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі на шкоду особі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Таким чином, провадження за ч.1 ст.130 КпАП України у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ч.1ст.130, 221, п. 1 ч. 1 ст. 247 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 - закрити, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м.Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя В.А. Смирнов