Єдиний унікальний номер судової справи 201/8527/23
Номер провадження 3/201/3135/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ополинська І.Г., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Крюкової Д.О., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, депутата Дніпровської міської ради, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2023 року приблизно о 18.20 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відмовився пускати до спільної квартири свою колишню дружину та трьох спільних дітей, чим вчинив домашнє насильство у вигляді економічного та психологічного тиску, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав та стверджував, що не вчиняв по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 домашнього насильства.

По суті обставин, що йому інкримінуються надав наступні пояснення.

З 2002 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , з якою вони мають трьох спільних дітей. Перебуваючи у шлюбі вони придбали нерухомість - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали сім`єю. Власником даної квартири є ОСОБА_2 .

Коли розпочалася війна, дружина з дітьми поїхала за кордон. В листопаді 2022 року він дізнався, що його дружина звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. В липні 2023 року шлюб між ними був розірваний.

В березні 2023 року він змінив замок у квартирі, однак дружині про це не повідомив.

12.07.2023 року вдень йому зателефонувала донька та повідомила, що через 40 хвилин вони разом із мамою будуть вдома. Він повідомив донці, що вони не зможуть потрапити до квартири через те, що в квартирі змінений замок, а він буде вдома тільки після 18 години. Однак, того дня вони до квартири не приїхали.

Про те, що дружина з дітьми повертаються додому йому не було відомо. В подальшому донька повідомила, що вони хотіли зробити йому сюрприз.

16.07.2023 року його дружина з дітьми приїхали до квартири та забрали свої речі, ніхто у доступі до квартири їм не заважав. Дружина повідомила, що на 4-5 днів вони зняли квартиру в оренду, а потім приїдуть до їх спільної квартири та будуть в ній проживати, на що він не висказав жодних заперечень. Після цього дня син декілька разів приходив до квартири та залишався ночувати.

20.07.2023 року він вдома був з дівчиною. Дружина разом із дітьми прийшла до їх квартири, двері він відчинив не одразу, оскільки перебував у душі. Вони взяли свої речі, каву пити не захотіли та пішли. Через деякий час його дружина повернулася зі співробітниками поліції, яким повідомила, що він не пускав її та дітей у квартиру тривалий час.

Однак, він вказаних дій не вчиняв, жодних перешкод у доступі до квартири не чинив, погроз та образ на адресу колишньої дружини не виказував.

В його присутності працівники поліції протокол не складали, понятих не було. Стверджував, що в той день алкогольні напої не вживав, приймав лише снодійне, яке йому колись давно виписав лікар.

Вважав за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 її чоловік, з яким вона перебувала у шлюбі з 2002 року. Вони мають трьох спільних дітей. Перебуваючи у шлюбі ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали сім`єю. Вона є власником цієї квартири.

Її чоловік ОСОБА_1 є залежним від алкогольних напоїв у зв`язку із чим, неодноразово проходив лікування у відповідних медичних закладах. При цьому, чоловік упродовж тривалого часу їх подружнього життя вчиняв по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство.

В березні 2022 року через введення військового стану в Україні вона з дітьми виїхала за кордон. При цьому, вона не хотіла їхати через побоювання, що у її відсутності ОСОБА_1 буде вживати алкогольні напої, тому наполягала, щоб він виїхав разом з ними. При цьому, вона залишила своєму чоловікові всі документи, які дають йому право виїзду за кордон в умовах воєнного стану, та неодноразово просила ОСОБА_1 приїхати, однак, останній не хотів, оскільки займався волонтерством. За кордоном гроші швидко закінчилися, чоловік матеріально не допомагав, тому вона була вимушена піти працювати. І хоча їй було дуже тяжко одній із трьома дітьми за кордоном, додому вона повертатися не хотіла, оскільки дізналася від сусідів, що її чоловік знову почав пиячити.

В листопаді 2022 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В липні 2023 року шлюб був розірваний.

12 липня 2023 року вона із дітьми повернулася додому та планували жити в своїй квартирі. Донька зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що через 40 хвилин приїдуть додому, на що останній повідомив, що його вдома немає, замки змінені і тому вони не зможуть потрапити до квартири. При цьому, повідомив, що в квартирі знаходиться його подруга, яка їм двері не відкриє. Тому вона разом з дітьми заїхала до квартири, яку до цього винаймав її брат. За домовленістю вони могли там жити до 30.07.2023 року.

Вона дійсно не попередила чоловіка про їх повернення додому, оскільки донька хотіла зробити батькові сюрприз.

У період з 12 по 20 липня 2023 року вона спілкувалася зі своїм колишнім чоловіком, просила надати їй ключі від квартири, однак він відмовив.

16 липня 2023 року у першій половині дня вона разом з трьома дітьми приходила до квартири та виявила, що замки дійсно змінені, її колишній чоловік разом зі своєю дівчиною були вдома.

Вона намагалася потрапити до своєї квартири, однак двері їй відчинили хвилин через 15, запросили до квартири, де співмешканка її колишнього чоловіка запропонувала їм жити разом, проти чого ОСОБА_1 також не заперечував.

Тоді вона взяла необхідні речі та з дітьми покинула свою квартиру. При цьому, ОСОБА_1 ключі від їх спільної квартири так і не віддав, пообіцявши потім зробити для неї дублікат.

20 липня 2023 року приблизно о 18.00 годині вона разом з дітьми знову прийшла до квартири, її колишній чоловік разом із співмешканкою перебував вдома, вона бачила його у вікно, оскільки квартира розташована на 1 поверсі. Протягом 1,5 години вона стукала у двері, вікна, махала руками, кричала, просила пустити їх у квартиру, однак, двері ніхто не відчинив. Тому вона викликала працівників поліції.

Додала, що коли співмешканка ОСОБА_1 почула, що вона викликала поліцію, відчинила вікно та запропонувала пройти до квартири.

Вони зайшли до квартири, взяли необхідні речі та вийшли з квартири чекати працівників поліції. При цьому, ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння.

Коли приїхали працівники поліції, вони зайшли у квартиру, де вона пояснила, що у неї немає доступу до власної квартири, оскільки чоловік змінив замки, не віддає ключі і не відчиняє двері, коли вона намагається потрапити до свого житла, не може там проживати та забрати свої речі та речі дітей.

Працівники поліції поспілкувалися з ОСОБА_1 та він їм пообіцяв, що наступного дня виготовить дублікат ключів, однак, так цього і не зробив, у зв`язку з чим, вона 22.07.2023 року написала у відділенні поліції заяву стосовно вказаного факту.

Внаслідок протиправних дій її колишнього чоловіка, який змінив замки в їх спільній квартирі, не віддав їй ключі і не відчиняв двері, вона з дітьми була позбавлена можливості проживати у своїй квартирі, власником якої є, користуватися своїм житлом та речами, які в ньому знаходяться, у зв`язку із чим, вона вимушена була проживати в орендованій квартирі, в неї значно погіршився психологічний стан здоров`я.

Просила визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти відповідне стягнення, передбачене санкцією вказаної статті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 є її батьком, ОСОБА_2 її мати. Підтвердила, що після початку війни вони разом із братами та мамою виїхали з України за кордон, де проживали до липня 2023 року. 12 липня 2023 року повернулися до України, вона зателефонувала батьку та повідомила, що вони повернулися та будуть вдома через 40 хвилин. На що батько відповів, що вони не зможуть потрапити до квартири, адже він змінив замок, вдома він буде лише після 18 години. Вони стали проживати в орендованій квартирі, оскільки не мали доступу до свого житла. Ключі від квартири батько так і не віддав.

20 липня 2023 року приблизно о 18.30 годині вона разом зі своєю матір`ю та молодшими братами прийшли до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вони знову намагалися потрапити до свого житла, стукали у двері квартири та по вікнах, проте упродовж 1.5 години їм ніхто так і не відчинив, у зв`язку із чим, мати викликала поліцію. Після того, як мати зателефонувала до поліції співмешканка батька відкрила вікно та запросила їх до квартири. Зайшовши в квартиру вона побачила батька, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та його співмешканку ОСОБА_4 , яка запропонувала жити їм разом однією сім`єю. Вони взяли необхідні їм речі та вийшли з квартири чекати поліцію. Коли приїхали працівники поліції, її батько ОСОБА_1 на відеозапис сказав, що наступного дня зробить дублікат ключів та надасть їх матері, однак, так цього і не зробив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_1 є його батьком, ОСОБА_2 його матір`ю, а тому, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від надання пояснень.

Захисник особи, яка притягається до відповідальності адвокат Крюкова Д.О. подала письмові пояснення в яких просила провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Свою позицію захисник Крюкова Д.О. мотивувала тим, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначений рік його складання, а також, не вказані наслідки, які могли бути спричиненні потерпілій діями ОСОБА_1 .

Окрім того, захисник Крюкова Д.О. посилалася на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки її підзахисний та ОСОБА_2 з 03.07.2023 року розлучені, припинили спільне проживання з 2022 року, спільне господарство не ведуть, а тому не є сім`єю у розумінні ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України.

Дослідивши наявні матеріли справи, проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в повному обсязі підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 591684, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.07.2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 20.07.2023 року, рапортом старшого інспектора чергової частини ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 20.07.2023 року, рапортом старшого ДОП ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Також, в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення було досліджено надані захисником та представником потерпілої наступні документи: свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 , свідоцтво про народження ОСОБА_3 , фотокопії скріншотів з соціальної сторінки ОСОБА_7 , фотокопію ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2023 року, фотокопію рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 року

Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 та доводи захисника Крюкової Д.О. про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вважаю їх необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Окрім того, пунктом частиною 2 статті 3 Закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, в тому числі, і на колишнє подружжя.

Так, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановлено, що квартира АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування останніх у шлюбі, тобто, є їх спільною власністю, право власності якої зареєстроване за ОСОБА_2 , що не заперечували останні.

Окрім того, під час судового розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що в березні 2022 року він змінив замок у їх спільній з ОСОБА_2 квартирі, не попередивши про це останню, та після повернення дружини з дітьми із-за кордону, останні не могли потрапити до свого житла через відсутність ключів.

Тим більше, ОСОБА_1 підтвердив той факт, що починаючи з 12 липня 2023 року по 20 липня 2023 року він не віддав своїй дружині ОСОБА_2 ключі від квартири і остання не могла самостійно без нього потрапити до житла. Також ОСОБА_2 не заперечував і той факт, що 20.07.2023 року його дружина із дітьми дійсно прийшли до їх спільної квартири, в якій на той час він знаходився із своєю дівчиною ОСОБА_4 , однак він не відразу відчинив їм двері, адже був у душі. Наполягав, що відчинив двері приблизно через 10-15 хвилин, а не через 1.5 години, як стверджує його колишня дружина. Чому ОСОБА_2 викликала поліцію не розуміє.

Отже, встановлені під час розгляду наведені вище обставини свідчать про позбавлення ОСОБА_1 можливості користуватися житлом, на яке потерпіла ОСОБА_2 має передбачене законом право та в якому перебували її речі, одяг тощо, тобто квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є потерпіла, що, з огляду на вимоги Закону, є економічним насильством.

Окрім того, твердження захисника Крюкової Д.О. про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з тих підстав, що вони з потерпілою на момент вчинення інкримінованих її підзахисному дій були вже розлучені, а також більше одного року не проживали разом та не вели спільне господарство, не приймаються до уваги, оскільки є необґрунтованими та такими, що не відповідають наведеним вище вимогам ч. 2 статті 3 Закону.

Посилання захисника Крюкової Д.О. на наявність порушень вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , зокрема, не зазначення року його складання, а також наслідків, які могли бути спричиненні потерпілій тощо, на переконання судді, не є тими грубими порушеннями, які б спростували встановлені під час розгляду справи обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, та відповідно не можуть слугувати підставою для закриття провадження по справі через відсутність складу та події інкримінованого правопорушення.

Отже, сукупність встановлених фактичних обставин повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 економічного насильства відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження і в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, призначаючи винному вид і розмір адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП враховую дані про особу правопорушника, ступень його вини, майновий стан та обставини, що обтяжують і пом`якшують відповідальність.

З урахуванням викладеного, приходжу до переконання, що з метою виховання ОСОБА_1 у дусі дотримання законів України, а так само попередження здійснення ним нових правопорушень необхідно застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із змінами та доповненнями, необхідно стягнути з правопорушника судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 33, 283, 284, 285, 287-289, 299 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ополинська І.Г.