Номер провадження: 33/813/222/23
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Калініна О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі судді Калініної О.В., при секретарі Подуст Т.П., за участю адвоката Легенченко О.А., представника Одеської митниці Анточ Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Легенченко О.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та накладено стягнення у виді конфіскації літака «CESSNA», модель 182 R, серійний номер 18267997, бортовий номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати митного органу в справі про порушення митних правил №1413/50000/22 у розмірі 23300 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат Легенченко О.А. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову від 20.12.2022 року , прийняти нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК. Закрити провадження у справі з зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Звільнити ОСОБА_1 від сплати витрат у справі про порушення митних правил у розмірі 496,20 грн, та 23300 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, ненадання їм належної оцінки. Суд формально підійшов до встановлення обставин справи.

Суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про судове засідання призначене на 20.12.2022 року, чим позбавив його права на захист.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не подавав заяву про направлення йому судової повістки у виді СМС, суд самостійно направив повідомлення на номер телефону, що належить іншій особі .

Суд не врахував заяву від 20.12.2022 року представника ОСОБА_1 адвоката Легенченко О.А. про відкладення розгляду справи, не надав уваги усім твердженням ОСОБА_1 зазначеним у зверненні до Одеської митниці 01.08.2022 року.

Суд порушив принципи диспозитивності судочинства.

В матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_1 від 01.08.2022 року, з якої вбачається, що тимчасово було ввезено на митну території України літак «CESSNA». Зважаючи на введення воєнного стану та закриттям повітряного простору, ОСОБА_1 просив Одеську митницю погодити питання продовження строку перебування повітряного судна на митній території України.

Проте судом не прийнята до уваги така заява, оскільки в ній відсутні дата та вхідний номер, які підтверджують дійсність подання заяви до Одеської митниці.

Такі висновки суду є протиправними .

Про формальний підхід суду до розгляду справи свідчить той факт , що матеріали справи містять пояснення ОСОБА_1 від 01.08.2022 року. Ці пояснення були надані безпосередньо Одеською митницею, однак суд зазначив, що він не приймає її до уваги, оскільки заява не містить даних щодо її реєстрації Одеською митницею.

Не дослідив суд і звернення ОСОБА_1 до Одеської митниці від 11.10.2022 року, в якому в якості додатку було надано докази направлення заяви від 01.08.2022 року.

Вибіркове дослідження матеріалів судом підтверджується тим, що суд не поставив під сумнів вартість літаку, що була визначена у наданому Одеською митницею Описі предметі затриманих по протоколу від 16.11.2022 року.

Матеріали справи не містять експертного дослідження, яким би була визначена вартість, ні доказів, що особи, які надали відомості щодо вартості літака є кваліфікованими експертами.

Суд не врахував, що у зв`язку з оголошенням воєнного стану, повітряний простір України закритий, що є форс - мажорною обставиною.

Прочекавши 3 місяці прийняття рішення Одеською митницею щодо звернень ОСОБА_1 і не отримавши жодної відповіді, ним було прийнято рішення щодо негайного вивезення повітряного судна за межі митної території України з метою його збереження.

Подані ОСОБА_1 документи про неможливість вчасного вивезення транспортного засобу за межі митної території України є доказами, що підтверджують факт дії обставин непереборної сили, визначених ст. 460 МКУ, тобто обставин, за яких особа не несе відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МКУ.

ОСОБА_1 намагався здійснити всі залежні від нього дії для вивезення літака за межі митного кордону Країни до закінчення встановленого законодавством строку втім не мав можливості здійснити вивезення транспортного засобу з незалежних від нього обставин.

Суд не надав жодних пояснень та обґрунтувань з приводу того, чому він не прийняв до уваги вказані факти та посилання , зазначені у заяві ОСОБА_1 від 01.08.2022 року.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При вирішенні питання про накладення стягнення за дане адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 просить врахувати вимоги , передбачені ст. 22, 23 та 33 КУпАП , зокрема характер вчиненого правопорушення, невисоку суспільну небезпеку, його особу, мету призначення покарання та співмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, тобто принципу розумності призначення покарання, та що наслідки даного порушення не представляють суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди державним чи суспільним інтересам, а також те, що причиною вчинення ОСОБА_1 правопорушення стала військова агресія російської федерації, закриття повітряного простору над територією України.

Вказує, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливим для правової кваліфікації діяння.

ОСОБА_1 повідомляє, що має намір вивезти транспортний засіб за межі території України , однак позбавлений такої можливості.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу .

Суд першої інстанції, не надав належної оцінки доказам, та дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбачених ч.6 ст. 481 МКУ.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду адвокат Легенченко О.А. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Одеської митниці Анточ Н.О. заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи про порушення митних правил та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Мотиви суду.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Перевіряючи доводи та вимоги апеляційної скарги , апеляційний суд враховує наступне.

На підставі положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Згідно вимог ч 5 ст. 529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Відповідно до приписів ст. 486 та ст. 489 МК України, ст.280 КУпАП завданнями провадження у справах про порушення митних правил та справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист.

Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_1 у порушенні митних правил суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Як видно із постанови від 20.12.2022 року судом встановлено, що 15.11.2022 року о 23:24 год. в зону митного контролю міжнародного автомобільного пункту пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород- Дністровський» Одеської митниці, в напрямку із України в Молдову, в`їхав автомобіль «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN№ НОМЕР_3 , країна реєстрації Україна, напівпричіп «TAD», реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN№ НОМЕР_5 , країна реєстрації Україна, під керуванням водія - громадянина України ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_6 . На напівпричепі знаходився літак «CESSNA», модель 182R, серійний номер НОМЕР_7 , бортовий номер НОМЕР_8 . Для здійснення митного контролю і митного оформлення літака громадянин України ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_9 надав документи: -нотаріальну Довіреність від 11.11.2022, від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_10 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеські області 29.07.2000р., ІПН НОМЕР_11 , з правом представляти його інтереси в митних органах, пов`язані із вивезенням літака «CESSNA», модель 182R, серійний номер 18267997, бортовий номер N9755H. - Зобов`язання командира судна про зворотне вивезення за межі митної території України повітряного судна від 25.08.2021р. -Лист від ОСОБА_1 в Одеську митницю (вх.№ 20847/10 від 31.10.2022)

Під час здійснення митного контролю та перевірки документів, відповідно до інформації АСМО «Інспектор» розділу «Електронний журнал пункту пропуску», а також Зобов`язання командира судна про зворотне вивезення за межі митної території України повітряного судна від 25.08.2021р., літак «CESSNA», модель 182R, серійний номер 18267997, бортовий номер НОМЕР_8 ввезено на митну територію України ОСОБА_4 , паспорт № НОМЕР_12 через Пункт пропуску «Одеса», Митний пост «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці 25.08.2021року о 22:23 год. під зобов`язання командира судна про зворотне вивезення в строк до 20.08.2022р.

До митного органу з метою продовження строку тимчасового ввезення повітряного судна - літака «CESSNA», модель 182R, серійний номер 18267997, бортовий номер НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_1 до завершення терміну тимчасового ввезення 20.08.2022 не звертався.

Документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, виданих компетентними органами (установами) та засвідчених в установленому порядку ОСОБА_1 не надав.

Інформація щодо вивезення за межі митної території України вищевказаного літака станом на 16.11.2022 відсутня.

Суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад порушення митних правил, передбачених ч.6 ст. 481 МК України.

Такі висновки суду ґрунтуються на належній оцінці доказів, які були надані митним органом - протоколі про порушення митних правил № 1413/50000/22 та доданих до нього матеріалах, з яких вбачається , що 25.08.2021 року ОСОБА_5 ввіз на території в режимі тимчасового ввезення транспортний засіб особистого користування - літак «CESSNA», модель 182R, серійний номер 18267997, під зобов`язання вивезти його за межі митної території України у строк до 20 серпня 2022 року, проте вказаного зобов`язання не виконав.

Доводів щодо невідповідності протоколу про порушення митних правил вимогам ст. 490, 494 МКУ та порушення порядку його складання , апеляційна скарга не містить.

Приписами ст. 380 МК України передбачені особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України. Зокрема визначено, що ввезення транспортних засобів особистого користування громадянам дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотнє вивезення. Цей строк може бути продовжений митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження цих обставин.

Відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування на митну територію України більш ніж на 30 діб, передбачена ч.6 ст. 481 МК України.

Відповідно до п. 60 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування це, зокрема повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

З матеріалів справи не вбачається, що ввезене ОСОБА_1 на митну територію повітряне судно відноситься до транспортних засобів комерційного призначення.

Під час апеляційного розгляду як представник Одеської митниці так і представник Сардаряна Х.С. вказали на те, що ввезене ОСОБА_1 повітряне судно є транспортним засобом особистого користування.

Приписами ч. 1 ст. 460 МК України, на які посилається апелянт на обґрунтування вимог апеляційної скарги, передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657.

За змістом положень розділу VIII наведеного Порядку №657 обставини непереборної сили це надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.

Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Верховний суд неодноразово вказував у своїх рішеннях на те , що системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що особа звільняється від відповідальності відповідно до приписів ст. 460 МК України України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного, до закінчення встановленого строку тимчасового ввезення, письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події. ( Постанова Верховного суду від 10.08.2022 року у справі 466/5031/16-а, від 05.07.2022 року у справі № 459/3035/16-а)

Відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Перевіряючи дотримання особою, відповідальною за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо транспортних засобів, що перебувають під митним контролем в режимі тимчасового ввезення- ОСОБА_1 вищезазначених приписів нормативно правових актів, суд першої інстанції, як видно, погодився із твердженням митного органу про те, що ОСОБА_1 до закінчення строку тимчасового ввезення до 20.08.2022 року у встановленому законом порядку не повідомив митний орган про наявність непереборної сили , яка унеможливлює виконання зобов`язання із вивезення транспортного засобу за межі митної території України та не надав відповідні підтвердження.

При цьому суд першої інстанції вказав, що не приймає до уваги наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_1 від 01.08.2022 року, в якій він вказує на те, що з 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан та закрито повітряний простір, і просить Одеську митницю погодити питання щодо продовження строку перебування повітряного судна на митній території України , з тих підстав, що на ній відсутні дата та вхідний номер, які б підтверджували дійсність надання цієї заяви до Одеської митниці.

Не погоджуючись із таким висновком суду , апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність доказів подання цієї заяви до Одеської митниці, оскільки саме митний орган, який склав протокол про порушення митних правил додав до протоколу про порушення митних правил від 16.11.2022 року копію цієї заяви , а отже вона була у розпорядженні митного органу, що свідчить про її отримання Одеською митницею.

Проте із такими твердженнями апелянта погодитися не можна.

З протоколу про порушення митних правил від 16.11.2022 року та пояснень представника митниці під час апеляційного розгляду було з`ясовано, що копію заяви від 01.08.2022 року та від 31.10.2022 року представнику митного органу серед інших документів було передано водієм ОСОБА_6 під час вивезення літака 15.11.2022 року з митної території України через пункт пропуску Старокозаче-Тудора, тому вони були додані до протоколу про порушення митних правил.

Натомість належних доказів того, що заяву ОСОБА_1 від 01.08.2022 року про неможливість виконання зобов`язання по вивезенню літака до 20.08.2022 року , було отримано Одеською митницею матеріали справи не містять. Не надано належних та переконливих доказів і під час апеляційного розгляду.

Одеська митниця надала офіційні довідки від 08.02.2023 року та від 24.04.2023 року про те, що заява ОСОБА_1 від 01.08.2022 року до Одеської митниці не надходила.

Надані під час апеляційного розгляду, не завірені в установленому законом порядку копії поштових відправлень на підтвердження відправлення ОСОБА_1 з м. Кривій Ріг службою доставки СПД ОСОБА_7 на адресу митниці листа з вкладеннями на 2 арк., не можна визнати належним та достовірним доказом доставки та отримання Одеською митницею листа ОСОБА_1 від 01.08.2022 року .

Самі лише накладні про поштове відправлення без надання доказів їх вручення не є достатніми для доведення факту їх отримання адресатом.

Апелянтом не було надано копію повідомлення про вручення уповноваженій особі Одеської митниці вказаного відправлення.

Не може бути прийнято як належний доказ отримання вказаного листа Одеською митницею і надана апелянтом під час апеляційного розгляду відповідь від імені ФОП ОСОБА_7 , в якій зазначено, що лист за накладною UA 2054477 було вручено 05.08.2022 року. Жодних відомостей про те кому саме з уповноважених осіб Одеської митниці було вручене вказане відправлення, у відповіді не зазначено, копії повідомлення про вручення з підписом уповноваженої особи Одеської митниці про отримання відправлення не додано.

Посилання адвоката Легенченко О.А. під час апеляційного розгляду на те, що доставка листа могла бути здійснення не шляхом вручення під підпис уповноваженій особі митниці, а шляхом поміщення відправлення до скриньки Одеської митниці, носять характер припущення та не можуть бути підтвердженням вручення листа Одеській митниці.

Апелянт заперечила проти запиту суду апеляційної інстанції до зазначеного ФОП ОСОБА_7 про надання повної, точної та достовірної інформації щодо відправлення, на яке посилається апелянт

Враховуючи сукупність наведених фактів та обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а також додатково з`ясовані під час апеляційного розгляду обставини та надані учасникам справи документи , не доводять належними доказами того , що заява ОСОБА_1 від 01.08.2022 року надійшла до Одеської митниці.

За таких обставин, слід визнати недоведеним твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 були дотримані умови, передбачені ч. 1 ст. 460 МК України щодо документального підтвердження факту наявності непереборної сили та вчасного, до закінчення встановленого строку тимчасового ввезення, письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що на підставі ч.1 ст. 460 МК України ОСОБА_1 належить звільнити від адміністративної відповідальності , передбаченої ч. 6 ст. 481 МК України є безґрунтовними.

Оголошення в Україні воєнного стану та закриття повітряного простору України відповідно можна визнати непереборними обставинами у даному випадк.

Разом із тим без належного виконання ОСОБА_1 дій , передбачених ч. 1 ст. 460 МК України та Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 ці обставини автоматично не можуть бути визнані законними підставами для звільнення від адміністративної відповідальності за ст. 481 МК України.

Наданий під час апеляційного розгляду сертифікат ТПП про форс мажорні обставини, виданий, як видно 24.01.2023 року, тобто після складання протоколу про порушення митних правил.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є достатніми підставами для скасування постанови та закриття провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч.6 ст. 481 МКУ, як про те просить апелянт.

Посилання апелянта, як на підставу для скасування постанови суду на те, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який не був обізнаний про дату, час та місце судового розгляду, чим порушено його право на захист , апеляційний суд відхиляє.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.12.2022 року уклав договір про надання правової допомоги, 20.12.2022 року було адвокатом Легенченко О.А. подано заяву про відкладення розгляду справи, в якій зазначено, що судове засідання призначене на 20.12.2022 року о 10.00 год.

Сукупність цих відомостей, свідчить про те, що сторона захисту - ОСОБА_1 та його представник були обізнані про дату, час судового засідання.

Об`єктивних доказів того, що заява адвоката Легенченко О.А. про відкладення розгляду справи була передана судді - доповідачу до закінчення призначеного судового засідання та винесення постанови, матеріали справи не містять.

Нормами ст. 268 КУпАП та 526 МКУ не передбачено, що справу про порушення митних правил може бути розглянуто лише за обов`язковою участю особи , яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Направлення судової повістки за допомогою СМС повідомлень без заяви ОСОБА_1 про сповіщення про судовий розгляд у такий спосіб, не відповідає вимогам ст. 277-2 КУпАП, однак це порушення не можна визнати таким, яке потягло за собою незаконність винесеної постанови.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився своїм правом на участь в судовому засіданні. Його представник адвокат Легенченко О.А. вказала на можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду апелянту було надано у повній мірі можливість висловити свою правову позицію та надати докази на її підтвердження.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не поставив під сумнів наявні у справі відомості про вартість вилученого літака , апеляційний суд відхиляє. За відсутності клопотань учасників справи суд не має процесуальних повноважень призначати експертні дослідження.

Під час апеляційного розгляду відповідних клопотань також не заявлялося.

Зважаючи на викладен, вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КПК України , як про те просить апелянт в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають.

Разом із тим, в апеляційній скарзі наводяться доводи про те, що при вирішенні питання про накладення стягнення за дане адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 апелянт просить врахувати вимоги, передбачені ст. 22, 23, 33 КУпАП , зокрема характер вчиненого правопорушення, невисоку суспільну небезпеку, його особу, мету призначення покарання та співмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, тобто принципу розумності призначення покарання, та що наслідки даного порушення не представляють суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди державним чи суспільним інтересам, а також те, що причиною вчинення ОСОБА_1 правопорушення стала військова агресія російської федерації, закриття повітряного простору над територією України.

Такі доводи апелянта частково заслуговують на увагу.

Відповідно до приписів суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Враховуючи наведені вимоги закону та аналізуючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку , що наявні підстави для зміни постанови суду в частині накладеного адміністративного стягнення, з огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, тому апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги .

Свої висновки в частині накладеного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу особистого користування суд першої інстанції належним чином не мотивував, та неправильно застосував положення ст. 461, 465 МК України.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Положеннями ст. 461 МК України передбачено, що за порушення митних правил можуть бути накладені такі адміністративні стягнення:

1) попередження;

2) штраф;

3) конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Статтею 465 МК України визначено, що :

1. Конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації.

2. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

3. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Системне тлумачення приписів цих норм дає підстави дійти висновку, що такий вид адміністративного стягнення як конфіскація може бути застосований лише до транспортних засобів , визначених у п 3 ст. 461 МК.

Тобто конфіскація транспортного засобу особистого користування як вид адміністративного стягнення може бути застосовано лише, якщо такий транспортний засіб містить спеціально виготовлені сховища (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, та якщо такий транспортний засіб, використовувався для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Як видно із матеріалів справи ввезений на митну територію ОСОБА_1 транспортний засіб, є транспортним засобом особистого використання, що було підтверджено як представником митниці так і представником ОСОБА_1 та не відноситься до тих транспортних засобів , які перелічені в п. 3 ст. 461 МК України, які можуть бути конфісковані у порядку накладення адмінінстративного стягнення.

Отже слід дійти висновку, що до ОСОБА_1 не може бути застосовано адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу особистого користування, що залишилося поза увагою суду першої інстанції, оскільки при накладенні стягнення мають враховуватися загальні норми застосування адміністративного стягнення та положення ч.6 ст. 481 МК України, якими передбачено альтернативні види стягнення штраф та конфіскація таких транспортних засобів.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що при накладені адміністративного стягнення слід врахувати сукупність відомостей про особу правопорушника, ступінь його вини, характер вчиненого правопорушення на його наслідки, а також обставини , за яких допущено порушення митних правил.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для зміни постанови суду від 20.12.2022 року в частині накладеного стягнення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зімна постанови в частині накладеного стягнення не призводить до посилення накладеного стягнення.

Керуючись статтями 460, 461, 465, ч.6 ст. 481 МКУ, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Легенченко Олени Андріївни задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 МК України в частині накладеного стягнення у виді конфіскації літака «CESSNA», модель 182 R, серійний номер 18267997, бортовий номер N 9755Н змінити та накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 ( ІПН НОМЕР_11 ) за ч. 6 ст. 481 МК України адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 грн.

Вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1413/50000/22 від 16.11.2022 року транспортний засіб особистого користування літак «CESSNA», модель 182 R, серійний номер 18267997, бортовий номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_1 або за дорученням іншій уповноваженій власником особі.

В іншій частині постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Копію постанови направити учасникам справи у порядку ст. 295 КУпАП.

Суддя О.В. Калініна