ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Горковенко В. С.

представника потерпілого - адвоката Якименка М. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Якименка М. М. на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2022 року, якою провадження у справі щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови, до суду надійшли матеріали протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАБ №752352, складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суддя першої інстанції дійшов висновку, що з викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин вбачається, що подія відбулася 11.11.2021. Оскільки ОСОБА_1 не наполягала на з`ясуванні обставин вчиненого правопорушення, суддя прийняв рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат Якименко М. М., просить постанову скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Потерпілий не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та такою, що прийнята без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що суд першої інстанції, передчасно закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не встановивши обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 цього Кодексу, та не надав оцінки чи доведена винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Зауважує, що одночасно із протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено терміновий заборонний припис, а саме заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) потерпілого строком на 10 діб, який ОСОБА_1 не оскаржувала. На думку апелянта, цей факт підтверджує реальність завдання психологічної шкоди та небезпечність ОСОБА_1 . Вказує, що протокол та терміновий припис від 11.11.2021 були складені у присутності свідків, які, як і потерпілий могли надати пояснення щодо факту домашнього насильства психологічного характеру, однак вони не були викликані у судове засідання.

Зазначає, що суд першої інстанції за результатом розгляду справи за вказаним протоколом, не викликавши потерпілих та свідків, не встановивши наявності чи відсутності вини ОСОБА_1 , дійшов необґрунтованого висновку про закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Пояснює, що сварка, яку влаштувала ОСОБА_1 , була спрямована на завдання шкоди ОСОБА_2 та його малолітньому сину ОСОБА_3 , викликали у них побоювання за свою безпеку, завдали шкоди психічному здоров`ю. Що підтверджується і терміновим заборонним приписом. Тому, потерпілий вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і її вина підтверджується матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_2 та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до апеляційного суду не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представника потерпілого адвоката Якименка М.М., на підтримку поданої апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, її вирішення в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Водночас, правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суддею першої інстанції цих вимог закону дотримано не було.

Окрім того, судом першої інстанції булі порушені права потерпілої сторони, зокрема ОСОБА_2 , який взагалі до суду першої інстанції не викликався, хоча він, як потерпілий у справі, підлягав виклику в судове засідання для захисту своїх прав.

Так, як вбачається з повідомлення від 10.02.2022, справу було призначено до розгляду 01.03.2022. При цьому, повідомлено тільки особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Потерпілому ОСОБА_2 повідомлення не надсилалось.

Незважаючи на те, що розгляд справи був призначений на 01.03.2022, в цей день розгляд не відбувся. Дані про те, чому судове засідання не відбулося в цей день, в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона була винесена 30.08.2022. Однак, жодних повідомлень чи повісток про дату та час розгляду справи судом на 30.08.2022 ані ОСОБА_1 , ані потерпілому ОСОБА_2 судом не надсилалась.

Як вбачається з супровідного листа, копія оскаржуваної постанови була надіслана лише ОСОБА_1 (а.с. 24), що також порушує права потерпілого ОСОБА_2 , який взагалі не був сповіщений та не знав про прийняте судом першої інстанції рішення щодо ОСОБА_5 .

Закриваючи провадження у справі із зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суддя не встановив, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції взагалі не досліджував докази, які наявні в матеріалах справи, не навів їх змісту, не надав їм оцінку в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 11 листопада 2021 о 17:55 ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила сварку відносно свого колишнього чоловіка - потерпілого ОСОБА_2 , та спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено вчинення насильства у сім`ї, у різних формах: застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 2 статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на подружжя, колишнє подружжя та дітей подружжя.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин адміністративного правопорушення, з огляду на зазначені вимоги закону, є доведеною вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_5 доведена, окрім даними протоколу про адміністративне правопорушення, наступними доказами:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , згідно яким він проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку матері, що розташований на АДРЕСА_2 . 11.11.2021 колишня дружина ОСОБА_1 в супроводі своїх братів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибула до зазначеного будинку та протягом тривалого періоду часу блокувала вихід з будинку, залякуючи його матір та сина тим, що оточила будинок і патрулюватиме його протягом кількох годин, викрикувала образи та ганебні неправдиві звинувачення.

Враховуючи ті обставини, що на даний час у суді перебуває цивільна справа, в якій сторонами є він та ОСОБА_1 щодо поділу майна подружжя, а також враховуючи ті обставини, що брати ОСОБА_1 не мають ніякого заробітку, у нього є всі підстави вважати, що таким чином, за допомогою залякувань, на нього, його матір та малолітнього сина, колишня дружина намагається примусити до прийняття такої процесуальної позиції у справі, яка буде для неї та її братів економічно вигідною. Вказав, що раніше ОСОБА_1 спричинила їх сину психологічну травму (відтоді дитина її боїться та не хоче бачитись). Крики та вигуки ОСОБА_1 чув син, він налякався, плакав та просив захистити його від ОСОБА_1 ;

- показаннями свідка ОСОБА_4 - дільничного інспектора, який допитаний в суді апеляційної інстанції. Свідок пояснив, що він склав протокол про адміністративне правопорушення та терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_1 . Він двічі (11.11.2021 та 07.12.2021) виїжджав на виклик потерпілого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 в гучномовець, який перебував в автомобілі, вигукувала погрози в бік ОСОБА_2 , на прохання останнього припинити такі дії не реагувала, за фактом чого ним ( ОСОБА_4 ) було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, від підпису якого ОСОБА_1 відмовилась в присутності понятих. Окрім того, ним також було складено терміновий заборонний припис від 11.11.2021 до 20.11.2021. Під час спілкування з ОСОБА_1 , вона на питання відповідати відмовлялася у грубій формі, навіть на його зауваження не реагувала, від надання будь-яких пояснень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відмовилася.

Зазначені письмові пояснення ОСОБА_2 та пояснення свідка ОСОБА_4 , надані в апеляційному суді, узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, а саме: заявами про вчинення кримінального правопорушення від 09.11.2021 від ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , актами державного виконавця від 14.08.2021 та 29.09.2021 (а.с. 11-12) про те, що ОСОБА_1 на побачення з сином ОСОБА_9 не з`являлася, дитина відмовлялася спілкуватися з матір`ю.

Окрім того, в матеріалах справи наявна форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , згідно якої у діях ОСОБА_1 вбачається зухвале поводження стосовно постраждалої особи, не реагування на попередження відносно кривдника та визначено рівень небезпеки як високий (а. с. 13).

Також в матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис № АА №111108 від 11.11.2021 щодо ОСОБА_1 , згідно якого встановлена заборона на вхід та перебування в місця проживання (перебування) постраждалої особи до 20.11.2021.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що сварка, яку 11.11.2021 влаштувала ОСОБА_1 , була спрямована на вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_2 та їх малолітнього сина ОСОБА_3 , неправомірні дії ОСОБА_1 викликали у них побоювання за свою безпеку, завдали шкоди психічному здоров`ю, що також узгоджується з поясненнями допитаного в апеляційному суді свідка ОСОБА_4 .

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, а тому її слід визнати винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката Якименка М. М., задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова