ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.09.2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.173-2 ч.2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.09.2023 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , 11.08.2023 року о 07.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив суперечку повторно протягом року, в ході якої ображав сина ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував виселенням, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилось в умисному вчиненні діянь психологічного характеру, яке могло, або завдало шкоду психічному здоров`ю потерпілого, якого протягом року було піддано адміністративному стягненню.

На цю постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.2 КУпАП.

При цьому посилався на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що образа нецензурною лайкою та погроза виселенням не спричинили йому, як потерпілому, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, а відтак цими діями не було завдано шкоди його психологічному здоров`ю.

Вказував, що після того, як ОСОБА_2 вчинив психологічне насильство, він зателефонував до дільничного, але вона приїхала тільки 11.08.2023 року і тоді ним була написана заява про кримінальне правопорушення. Наявність

ЄУНСС 713/2533/23 НП №33/822/611/23 головуючий у 1 інстанції Пилип`юк І.В. рапорту поліцейського Пікуз К.О. свідчить, на його думку, про те, що вказана заява була предметом розгляду.

Стверджував, що суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 251 КУпАП та в основу рішення поклав пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та не взяв до уваги пояснення потерпілого, хоча такі показання є джерелом доказів по справі. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що він вчиняв психологічне насильство, оскільки між ним та ОСОБА_1 з 2019 року триває конфлікт з приводу нерухомого майна та правомірності проживання ОСОБА_1 зі своєю сім`єю у будинку. Апелянт вважає, що судом було проігноровано всі докази, що містяться в матеріалах справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 та його представник в суд апеляційної інстанції не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши ОСОБА_2 та його представника адвоката Ковалюка М.Г., які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дотримався вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.08.2023 р. вбачається, що заявником є ОСОБА_1 який вказує, що 07.08.2023 року о 07.30 год. його батько ОСОБА_2 вчинив словесну суперечку, в ході якої ображав його нецензурною лайкою та погрожував виселенням. Просив притягнути батька до відповідальності (а.с.3-4).

Аналогічний зміст міститься в поясненні ОСОБА_1 (а.с.5)

З акту обстеження матерільних-побутових умов сім`ї від 18.08.2023 року за №3-358 вбачається, що власником будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , який є пенсіонером. В даному господарстві без реєстрації проживають: син ОСОБА_1 , який не працює, невістка ОСОБА_3 , яка не працює, троє їхніх дітей (а.с. 11-12).

Із форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка була заповнена працівниками поліції 11.08.2023 року за результатами опитування потерпілої особи ОСОБА_1 вбачається, що жодної негативної відповіді щодо ОСОБА_2 , як кривдника, зазначено не було (а.с.7-8).

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі повторні діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП. Для кваліфікації дій особи за ст.173-2 необхідно встановити, що вчинені дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Що стосується тверджень апелянта про те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав вчинення психологічного насильства, то вони не заслуговують на увагу.

Той факт, що ОСОБА_2 повідомив суду, що на даний час тривають судові розгляди щодо спору на нерухоме майно, власником якого є він, ніяким чином не свідчить про визнання останнім вчинення домашнього насильства. Навпаки, як було встановлено судом, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, в якому проживає його син ОСОБА_1 зі своєю сім`єю без реєстрації, а тому, ймовірно, часті подібні суперечки можуть виникати з боку і інших осіб, які там мешкають, та може свідчити про існування між сторонами тривалих неприязних стосунків.

З пояснень ОСОБА_2 , даних ним в суді апеляційної інстанції, вбачається, що в даний час він не проживає в своєму будинку, а проживає у своєї дочки. Також пояснив, що раніше він проживав в своєму домогосподарстві, але син створив такі умови, що проживати там він не може. Вказував, що син неодноразово раніше наносив йому тілесні ушкодження, відключав світло в приміщенні, в якому він проживав. А тому він не бажає, щоб в його будинку надалі проживав син зі своєю сім`єю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов до правильного висновку, що докази вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру стосовно ОСОБА_1 , у справі відсутні, не здобуто таких доказів і в ході апеляційного розгляду справи.

Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Що стосується посилань апелянта про висловлення на його адресу ОСОБА_2 погроз про виселення, суд зазначає, що власник житла, яким є ОСОБА_2 , вправі звертатися до суду з таким позовом. А тому висловлене ОСОБА_2 попередження про виселення ОСОБА_1 не є погрозою в розумінні погроз, які утворюють склад правопорушення, передбачений ст.173-2 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.173-2 ч.2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя