Справа № 309/3804/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
18.09.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Поляков М. В.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.
Згідно з постановою, 25.08.2022, о 22 год 08 хв, у с. Данилово по вул. Миру Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , у стані наркотичного сп`яніння керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у КПН «Хустська центральна районна лікарня імені Віцинського О.П.». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Поляков М. В. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що водія ОСОБА_1 було зупинено за порушення ним ПДР. Протокол про адміністративне правопорушення складено з суттєвими порушеннями, оскільки у першому примірнику протоколу, який направлений для розгляду до суду, містяться виправлення, а саме зазначено ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча у копії, яка вручена ОСОБА_1 частина статті відсутня. Звертає увагу на те, що освідування ОСОБА_1 у медичному закладі лікар провів після складання акту медичного огляду. Крім того, з відеозапису, який міститься у матеріалах справи убачається, що лікар проводить огляд ОСОБА_1 як громадянина, а не як водія. Крім того, у медичному закладі ОСОБА_1 не роз`яснено за допомогою яких приладів чи тестерів проводиться освідування. Тому, виникає запитання чи були ці тести запаковані, чи не закінчився термін їхньої придатності використання. У апелянта є сумніви і щодо відеозапису, який на його переконання, не можна вважати належним доказом у справі, оскільки відеофайли не є безперервними, на них відсутні електронні підписи автора. Постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката Полякова М. В., немає.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Полякова М. В., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення від 07.07.2023, однак, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від вказаних осіб не надходило. За таких обставин, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, його захисником, адвокатом Поляковим М. В. подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, беручи до уваги, у тому числі те, що розгляд справи неодноразово відкладався: 28.03.2023 (а. с. 31-36); 03.07.2023 (а. с. 37-39), відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та адвоката Полякова М. В.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №239845, 25.08.2022, о 22 год 08 хв, у с. Данилово по вул. Миру Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у КПН «Хустська центральна районна лікарня імені Віцинського О.П.». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Даними протоколу підтверджується, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколу, копію його отримав.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 16/18 від 25.08.2022 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у лікаря КНП «Хустська ЦЛ» за результатами обстеження лікарка ОСОБА_2 встановила, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння унаслідок вживання марихуани, амфетаміну, метамфетаміну (а. с. 2).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №098614 від 25 серпня 2022 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 121, ст. 125 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 540 грн (п`ятсот сорок гривень) (а. с. 3).
З відеозапису, який наявний у матеріалах справи убачається, що водій ОСОБА_1 пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, результат огляду позитивний, внаслідок вживання марихуани, амфетаміну, метамфетаміну. З медичним висновком, яким констатовано, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 ознайомлено, жодних обґрунтованих скарг чи будь-яких заперечень щодо результатів тестування ОСОБА_1 не висловлював (а. с. 4). Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене правопорушення, а також роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник поліції Токач Й. Й. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні свої посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень.
При ухваленні судового рішення, апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Не бере до уваги апеляційний суд твердження апелянта про те, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 та скали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою, на вимогу поліцейського, огляду на стан наркотичного сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. Окрім того, місцевим судом взято до уваги наявність копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №098614 від 25 серпня 2022 року, якою підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 121, ст. 125 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 540 грн (п`ятсот сорок гривень). Вказана постанова апелянтом не оскаржувалась.
Водночас, визнаючи твердження апелянта в цій частині безпідставними, апеляційний суд бере до уваги те, що під час проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом не заперечував.
Такими, що не впливають на правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з суттєвими порушеннями, оскільки у першому примірнику протоколу, який направлений для розгляду до суду, містяться виправлення, а саме зазначено ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча у копії, яка вручена ОСОБА_1 частина статті відсутня.
Відхиляючи вказані твердження, апеляційний суд, дослідивши наявний у матеріалах справи протокол серії ААБ №239845 констатує, що процесуальний документ відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить всі необхідні відомості щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та обставин вчинення адміністративного правопорушення. Так, у протоколі чітко зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує і те, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 особисто ознайомився, що підтверджується його підписом. Жодних доказів, які ставлять під сумніви те, що підпис належить не ОСОБА_1 , а іншій особі, у матеріалах справи немає, такі не долучені і до апеляційної скарги.
Безпідставними і такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами апеляційний суд вважає доводи апелянта про те, освідування ОСОБА_1 у медичному закладі лікар провів після складання акту медичного огляду, а з відеозапису, який міститься у матеріалах справи убачається, що лікар проводить огляд ОСОБА_1 як громадянина, а не як водія.
З дослідженого апеляційним судом відеозапису, який у розумінні статті 251 КУпАП, є належним доказом у справі, убачається, що відеоматеріал має чітку і логічну послідовність подій, що стосуються безпосередньо складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, у тому числі процедура проведення освідування ОСОБА_1 у медичному закладі відображена на фрагментах відео без розриву у часі. Жодних порушень процедури проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я, на які вказує апелянт в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо того, що у медичному закладі ОСОБА_1 не роз`яснено за допомогою яких приладів чи тестерів проводиться освідування. Тому, виникає питання чи були ці тести запаковані, чи не закінчився термін їхньої придатності використання.
Так, на відеоматеріалі зафіксовано, що на пропозицію поліцейських пройти освідування у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 погодився, відтак пройшов огляд у закладі охорони здоров`я, а саме у КНП «Хустська ЦЛ». Щодо результатів освідування апелянт жодних заперечень не висловлював. З наявних у матеріалах справи доказів не убачається, що ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду в іншому медичному закладі, чи порушував питання щодо методики проведення освідування, а також відсутні будь-які дані, які можуть свідчити про те, що результатам огляду водій ОСОБА_1 не довіряє чи має сумніви у професійності та кваліфікації лікаря, який власне провів освідування ОСОБА_1 та склав медичний висновок.
Відповідно до приписів Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, висновок за результатами медичного огляду може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не ініціював повторне дослідження відібраних зразків біологічного середовища та не оскаржував медичний висновок.
Тому, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що освідування ОСОБА_1 проведено всупереч порядку та з порушенням процедури огляду.
Твердження апелянта про те, що відеозапис не можна вважати належним доказом у справі, оскільки відеоматеріал є фрагментарним, не містить електронного підпису автора та не підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Дослідивши наявний у матеріалах справи відеоматеріал на предмет належності та достовірності, суд апеляційної інстанції констатує, що вказаний відеозапис відображує події у хронологічній послідовності за участі ОСОБА_1 . Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться у протоколі, а тому суд бере до уваги такий як належний доказ у справі.
Також, апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що не засвідчення наданого відеозапису електронним цифровим підписом свідчить про недопустимість відеоматеріалу як доказу у справі.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
У постанові від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19 Верховний Суд зазначив таке: «відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.
На переконання апеляційного суду, суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 у межах санкції частини першої вищевказаної статті, з дотриманням положень ст. ст. 33-35 КУпАП, у зв`язку з чим визнається таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Поляковим М. В. апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та адвокат Поляков М. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Поляков М. В., залишити без задоволення.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН