КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/261/23

номер провадження: 33/824/3312/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - Лазуки Валентина Сергійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 29 травня 2023 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року, скасувати вказану постанову судді про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на неповне з`ясування суддею першої інстанції фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав окрему письмову заяву, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що лише 24 квітня 2023 року він отримав копію оскаржуваної постанови судді у канцелярії Васильківського міськрайонного суду Київської області, а 03 травня 2023 року через канцелярію суду першої інстанції він подав апеляційну скаргу. Вказує, що 27 травня 2023 року він отримав лист Київського апеляційного суду про те, що апеляційна скарга йому повернута. Вважає, що Київський апеляційний суд безпідставно повернув його апеляційну скаргу. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, як такий, що пропущений з поважних причин.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним положень Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Зазначає, що після незаконної зупинки всі подальші вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний виконувати, а складені відносно нього процесуальні документи - не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що згідно з даними Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10 лютого 2010 року № 95, строк дії свідоцтва приладу «Drager Alcotest 6810» про державну реєстрацію №7261/2007 від 10 лютого 2010 року, вичерпаний 10 лютого 2015 року. Тому вважає, що технічний прилад - алкотестер «Drager Alcotest 6810», за допомогою якого працівником поліції проводився його огляд на стан алкогольного сп`яніння, не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні записи про свідків та відсутні записи про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація.

Також вказує, що працівниками поліції не було повідомлено йому про ознаки сп`яніння і в нього не було встановлено таких ознак, а тому вважає, що у працівників поліції не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння.

При апеляційному розгляді справи захисник ОСОБА_1 - Лазука В.С. зазначив, що із наявного у справі відеозапису не вбачається у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, працівники патрульної поліції не вказали на певні ознаки його сп`яніння, вони не вчинили жодних дій щодо їх виявлення та їх перевірки, а саме, огляд долоней та рук, реакції зіниць очей на світло, перевірка стійкості ходи. Тому захисник вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - Лазуки В.С., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАПпостанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ч.1 ст.285 КУпАП, судом першої інстанції не направлялась.

Вказана постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року була отримана ОСОБА_1 24 квітня 2023 року, що підтверджується його письмовою розпискою на довідковому листі у справі.

Інших доказів про те, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року раніше ніж 24 квітня 2023 року, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Зі справи видно, що 03 травня 2023 року, тобто протягом десяти днів з моменту отримання копії оскаржуваної постанови судді від 02 березня 2023 року, ОСОБА_1 вперше подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року (а.с.23-26).

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 рокуповернуто ОСОБА_1 з тих підстав, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявником не порушено питання про поновлення цього строку (а.с.29-30).

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію вказаної вище постанови Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року він отримав 27 травня 2023 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року раніше ніж 27 травня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2023 року ОСОБА_1 вдруге через канцелярію суду першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року, до якої додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.33-38).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 рокупідлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року та закриття провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.9 а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050146, згідно з яким встановлено, що 04 грудня 2022 року о 10 год 34 хв. в Київській області, а/д М-05 Київ-Одеса, 60 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «PEUGEOT 407», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на місці або у медичному закладі, на що водій погодився. Зі згоди водія огляд проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», результат огляду 0,59 ‰ (тест № 560). Вказаний протокол ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом;

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовано вказані вище результати алкотестера «DragerAlcotest-7510» - 0,59 %, а також факт згоди ОСОБА_1 з такими результатами;

- роздруківкою тесту на алкоголь газоаналізатора «Drager Alcotest-7510», прилад №ARMF-0338, принтер № ARMD-0628, згідно якого результат тестування ОСОБА_1 становить 0.59‰, який ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом;

- розпискою громадянина ОСОБА_2 від 04 грудня 2022 року, згідно з якою він зобов`язався не допускати ОСОБА_1 до керування транспортним засобом «PEUGEOT 407, д.н.з. НОМЕР_1 протягом 24 годин;

- відеозаписами з нагрудної камери поліцейського: БК 475556, БК 477662, які кореспондується з фактичними обставинами справи та указують на факт порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9 а) ПДР.

З досліджених апеляційним судом відеозаписів вбачається, що після зупинки автомобіля «PEUGEOT 407», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснив йому порядок проведення огляду, а саме, що огляд можна провести або в найближчому закладі охорони здоров`я, або ж на місці зупинки з використанням газоаналізатора «Drager». ОСОБА_1 дав згоду саме на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатора «Drager». Після проходження ОСОБА_1 алкотесту, поліцейський оголосив йому результат - 0.59 ‰, та повідомив, що це перевищує допустиму норму (0.2 ‰) майже в три рази. Жодних заперечень щодо результату алкотесту ОСОБА_1 не висловлював. Також поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що він буде відсторонений від керування транспортним засобом (а.с.7).

Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №050146підписаний працівником поліції, який його склав, та ОСОБА_1 . Працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 у вказаному протоколі не вказав.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу, а також те, що поліцейський, у порушення вимог чинного законодавства, не поінформував водія ОСОБА_1 про причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави такої зупинки, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не залежить від законності зупинки чи перевірки документів водія працівниками поліції.

Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у випадку незгоди з діями працівників поліції щодо законності зупинки, ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити їх дії у встановленому законом порядку.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що згідно з даними Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації, термін його дії вичерпаний 10 лютого 2015 року, а тому ОСОБА_1 вважає, що цей газоаналізатор не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, виходячи з такого.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050146 від 04 грудня 2022 року, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки тесту на алкоголь, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції здійснювався з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 7510», прилад №ARMF-0338, принтер № ARMD-0628, а не з використанням газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», про недопустимість використання якого стверджує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Разом з тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10 лютого 2017 № 122 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг, форми повідомлень, переліку відомостей, які зберігаються в ньому, та режиму доступу до них», Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг (далі - Реєстр осіб). У вказаному Реєстрі, який є у публічному доступі, міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» на медичні вироби «Газоаналізатори Drager Alсotest», зокрема газоаналізатор «Drager Alcotest 7510», код за каталогом: 83 19 700, декларація про відповідність медичних виробів від 20 лютого 2019 року (версія 03). Сертифікат відповідності № UA.TR.039.645 від 18 лютого 2019 року (Перше видання: 08 червня 2018 року). Дійсний до 07 червня 2023 року. Виданий ДП «Український медичний центр сертифікації» МОЗ України (номер призначеного органу № UA.TR.039).

Отже, газоаналізатори «Drager Alcotest», внесені до Держреєстру засобів вимірювальної техніки України із строком дії до 07 червня 2023 року.

У роздруківці результатів тестування на алкоголь до протоколу серії ААБ № 050146 від 04 грудня 2022 року чітко вказано, що прилад «Drager Alcotest 7510» АRМF-0276 пройшов повірку (градуювання) 13 вересня 2022 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал). Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № 13 «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції 04 грудня 2022 року, тобто в межах дванадцятимісячного строку калібрування, що відповідає приписам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні записи про свідків, не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Правовий аналіз ч.2 ст. 266 КУпАП свідчить про те, що обов`язкова присутність свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки, передбачена виключно у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Отже, запропонувавши водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я та фіксуючи зазначений процес на відео, поліцейські правомірно не залучали свідків.

Також згідно з приписами п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок № 1103) та п.6 розділу ІІ Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться у присутності двох свідків.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року, який набув чинності 17 березня 2013 року ч.2 ст. 266 КУпАП викладена саме в тій редакції, що зазначена вище, за змістом якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Частиною 3 прикінцевих положень зазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року встановлено обов`язок Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Оскільки положення пункту 8 Порядку №1103 та п.6 розділу ІІ Інструкції №1452/735 передбачають обов`язкове залучення свідків під час огляду особи на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає, що зазначені норми Порядку №1103 та п.6 розділу ІІ Інструкції №1452/735, не відповідають чинній редакції ч.2 ст.266 КУпАП.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з ч.3 ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

У даному випадку застосування підлягає саме ч.2 ст. 266 КУпАП в чинній редакції, а також положення Порядку № 1103 та п.6 розділу ІІ Інструкції 1452/735, в частинах, що не суперечать цій нормі закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що положення ч.2 ст.266 КУпАП, відповідно до якої обов`язкова присутність свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки, передбачена виключно у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

В даному випадку поліцейським використовувався технічний засіб відеозапису, що в силу положень ч.2 ст.266 КУпАП виключає необхідність присутньої двох свідків.

Ураховуючи, що процедура огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була зафіксована у відповідності до вимог чинного законодавства за допомогою відеозапису, то відсутність свідків не має вирішального значення для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні записи про технічний засіб, на який здійснювалась відеофіксація, є необґрунтованими, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050146 від 04 грудня 2022 року вбачається, що до протоколу додано відео з БК (боді камер), а саме: БК 475556, БК 477662 (а.с.1). Вказані відеозаписи збережені на технічний носій - оптичний диск формату DVD, який наявний в матеріалах справи та в описі зазначений як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 050146 від 04 грудня 2022 року з назвою «диск з нагрудної камери» (а.с.7)

Посилання захисника на те, що із відеозапису не вбачається виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння й працівники патрульної поліції не вказали на певні ознаки його сп`яніння та не вчинили жодних дій щодо їх виявлення та їх перевірки, а саме, огляд долоней та рук, реакції зіниць очей на світло, перевірка стійкості ходи, а тому, на думку захисника, працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, є безпідставними, виходячи з такого.

З тесту на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510» стосовно ОСОБА_1 вбачається, що результат тесту - 0,59 ‰, тобто ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Письмова згода ОСОБА_1 з результатом тесту 0,59 ‰ зафіксована в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Тому факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на момент його зупинки працівниками поліції встановлений у визначений законом спосіб.

Доказів того, що працівники поліції здійснювали психологічний тиск на ОСОБА_1 з метою примусити його підписати протокол та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, захисник суду не надав і таких доказів матеріали справи не містять.

До того ж апеляційний суд враховує, що пунктом 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

З досліджених апеляційним судом відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що після зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , поліцейський повідомив йому про те, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, що ОСОБА_1 не заперечував, а лише повідомив що вживав алкоголь напередодні, а цього дня був вимушений сісти за кермо в силу певних життєвих обставин.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді місцевого суду у оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисником, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Отже, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 та його захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп. відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов