ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проходить військову службу на посаді військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять) гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, 24.06.2023 о 19 годині 00 хвилини ОСОБА_1 в умовах особливого періоду (військового стану) перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що оскаржуване рішення було винесено без його участі, про існування постанови суду від 12.07.2023 року він дізнався лише 14.09.2023 року, коли йому було вручено її копію. Вважає, що строк апеляційного оскарження ним порушено з поважної причини. Вказує, що заяву про розгляд справи без його участі він написав у стані душевного хвилювання, оскільки щойно повернувся із бойового завдання.

В обґрунтування своїх доводів по суті скарги вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог процесуального закону. Вважає, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ним правопорушення.

Вказує на те, що особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, у порушення положень ст. 256 КУпАП не було чітко зазначено місця вчинення адміністративного правопорушення, а саме не зазначено місця розташування військової частини, де він згідно із протоколом перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того вказує, що судом було самостійно сформульовано суть адміністративного правопорушення, що у свою чергу свідчить про вихід за межі повноважень та відноситься до компетенції органів юстиції.

Акцентує увагу на тому, що розгляд справи відбувався без його участі, та він написав заяву про визнання винуватості та розгляд справи без його участі, перебуваючи у стресовому стані, оскільки щойно повернувся із бойового завдання та не розумів, які документи підписує, при цьому при складанні матеріалів йому не пояснили суті правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження вважаю за необхідне його поновити з огляду на те, що оскаржуване рішення було винесено без участі ОСОБА_1 , а доводи апелянта про те, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 14.09.2023 року, коли отримав її копію, матеріалами провадження не спростовується, а тому строк апеляційного оскарження було пропущено із поважної причини та він підлягає поновленню.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , який вказав, що одноособово випив 300 грам горілки, винуватість свою визнав і підписав протокол без зауважень; актом огляду на стан сп`яніння, складеним в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно із яким у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та проведено відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння; роздруківкою тесту на алкоголь №00000970 від 24.06.2023 року, результат вимірювання склав 3,826 проміле.

Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає зокрема у випадку появи військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, та яких протягом року було піддано адміністративному стягненню, або в умовах особливого періоду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 , та фактичне виконання останнім обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою, котре полягає у перебуванні особи військовослужбовця в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини, та фактичне виконання останнім обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Доводи апелянта стосовно того, що розгляд справи було проведено без нього та без належного його повідомлення, не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки у своїй заяві (а.с. 9) ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі, а отже не виявив бажання приймати безпосередню участь у судовому розгляді даної справи, а тому порушення права ОСОБА_1 на захист та на участь у судовому засідання не допущено.

Стосовно доводів апелянта про порушення уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, положень ст. 256 КУпАП, а саме того, що в протоколі не було чітко зазначено місця вчинення адміністративного правопорушення, не зазначено місця розташування військової частини де він, згідно із протоколом, перебував в стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції зазначає, що в протоколі у відповідності до положень ст. 256 КУпАП зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме, вказано: 24.06.2023 о 19 годині 00 хвилини ОСОБА_1 перебував у тимчасовому розташуванні підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду та військового стану, в стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень і самостійно сформулював суть адміністративного правопорушення, то слід зазначити, що вказані доводи апелянта грунтуються на його особистому тлумаченні та аналізі фабули правопорушення як в протоколі, так і в постанові суду першої інстанції, які за своїм змістом є тотожними і чітко розкривають суть інкримінованого правопорушення та його зміст.

Є неспроможними і доводи апелянта про те, що він написав заяву про визнання винуватості у вчиненому правопорушенні, а також щодо можливості розгляду справи без нього, не усвідомлюючи її зміст, оскільки свою позицію стосовно правопорушення останній відобразив у поясненнях та заяві, які ним були написані 25.06.2023 року, наступного дня після встановлення факту перебування його у стані алкогольного сп`яніння 24.06.2023 року, а тому підстави вважати, що останній дійсно перебував у стані, в якому не усвідомлював зміст та значення своїх дій, відсутні.

Що стосується посилань апелянта на те, що сильне душевне хвилювання, яке завадило йому зрозуміти зміст своїх пояснень і документів, які він підписував, було викликане тим, що він щойно повернувся з бойового завдання у першому ешелоні бойового зіткнення, то їх суд апеляційної інстанції оцінює критично. Так, підписання ним вказаних документів та пояснень відбулося 25.06.2023 року, в той час як станом на 21:21 годин 24.06.2023 року ОСОБА_1 у розташуванні військової частини проходив огляд на стан сп`яніння, результат вимірювання склав 3,826 проміле.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову місцевого суду змінити в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 рокущодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця