ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5008/23 Головуючий суддя І інстанції Черняк В. Г.
Провадження № 33/818/1015/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 156 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 ,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 28.06.2023 року о 13:15 год. за адресою: АДРЕСА_1 в магазині «Домашній» здійснювала реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного збору.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на необґрунтованість та незаконність судової постанови. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення їй не вручався та взагалі вона не знала про його складення. Вказує на протиправні дії працівників поліції, а саме про те, що вона зверталася до працівників поліції щодо видачі їй копії протоколу, а також просила ознайомитись з матеріалами справи, однак їй було відмовлено. Не отримавши копію протоколу та не ознайомившись з матеріалами справи вона була позбавлена можливості надати пояснення та скористатися правом на захист, оскільки не знала в чому саме її звинувачують. Вважає, що наведені в оскаржуваній постанові докази не доводять її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП. Зазначала, що вона не здійснює підприємницьку діяльність, а тому не є суб`єктом цього правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції вона не приймала участі, про час та місце розгляду справи не повідомлялася належним чином, а копію оскаржуваної постанови отримала лише 28.08.2023 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Зокрема, відповідно до роздруківки трекінгу поштового повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 отримала судову повстку 18.10.2023 року, тобто була повідомлена про те, що апеляційний розгляд відбудеться 23.10.2023 року о 15:45 год.

Крім того, станом на 15:45 год. 23.10.2023 року в канцелярію Харківського апеляційного суду не надходило будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_1 , в тому числі, про відкладення розгляду її апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без її участі в межах її доводів та вимог, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 156 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: рапортах працівників поліції; письмових поясненнях ОСОБА_2 ; довідці АРМОР; копії паспорту ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), вбачається, що 28.06.2023 близько 13.15 год. ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , здійснила продаж цигарок без марок акцизного збору.

З відомостями, які зафіксовані працівником поліції у цьому протоколі ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис у цьому протоколі. Також про це свідчить і той факт, що копію цього протоколу ОСОБА_1 отримала особисто, про що свідчить її особистий підпис в графі протоколу «…другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав..». До того ж дата отримання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення співпадає з датою складення протоколу, а тому твердження апелянта про те, що вона не отримувала копію протоколу є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності і суд апеляційної інстанції ставиться до них критично.

Також, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколів, ці протоколи складені уповноваженою державою особою і дії службової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не зверталася до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, не зверталася із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва з вимогою проведення службової перевірки, а також не зверталась із відповідними заявами до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мала для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому ці відомості заслуговують на увагу.

Крім того, ОСОБА_1 під час складення протоколу стосовно неї, надала свої письмові пояснення безпосередньо в протоколі, зазначивши, що з відомостями цього протоколу «згодна».

Проте в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що немає доказів її торгівлі тютюновими виробами.

Однак, ОСОБА_1 будь-яким чином не заперечувала, що вона працює у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (арк. 6) вбачається, що приблизно о 13.00 год. 28.06.2023 року зайшовши до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на вул. Покровська, 31 він придбав пляшку горілки «Улюблена» за 65 грн. та сигарети «Комплімент» за 50 грн. Після виходу з магазину до нього підійшли працівники поліції. Того, що сигарети безакцизні він не помітив.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції В. Улятовський (арк. 5), 28.06.2023 року в ході відпрацювання смт. Шевченкове був виявлений факт продажу пачки цигарок «КОМПЛІМЕНТ» без марок акцизного збору в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В зазначеному магазині була виявлена особа, яка здійснила продаж цигарок без марок акцизного збору ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_1 . Від надання пояснень по даному факту ОСОБА_1 відмовилась згідно ст. 63 Конституції України, але при складені протоколу остання згодилась з рішенням протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції Р. Лиманського (арк. 4), вбачається, що 28.06.2023 року перебуваючи в складі ГШР смт. Шевченкоае з лейтенантом поліції Улятовським В., в ході відпрацювання ними було виявлено факт продажу тютюнових виробів та алкогольних напоїв без акцизу в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Були встановлені особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту (арк. 3), вбачається, що 28.06.2023 року о 13:15 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.06.2023 о 13:14 год. за адресою: Шевченківський район, смт Шевченкове, вул. Покровське, буд 31, заявник-працівник поліції Луганської обл. спільно з дільничими офіцерами ВПД № 1 виявили у магазині «Домашній» продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів без документів. Заявник: ОСОБА_4 .

Враховуючи відсутність будь-яких скарг ОСОБА_1 на дії працівників поліції під час складення ними протоколу відносно неї, суд апеляційної інстанції вважає відомості зафіксовані у рапортах такими, що узгоджуються з відомостями письмових пояснень свідка та іншими матеріалами справи та відповідають дійсності, а тому заслуговують на увагу.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких заперечень ОСОБА_1 про те, що свідка ОСОБА_2 не було та він не покупав у неї цигарки, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що письмові пояснення ОСОБА_2 є об`єктивними та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей довідки перевірки осіб по АІС «АРМОР» (арк. 7) вбачається, що при проведенні перевірки по системі «АРМОР» інформація на ОСОБА_1 знайдена за ст. 156 ч.2 КУпАПЄО № 1617 від 28.06.2023 року.

Крім того, аналізуючи положення абз. 12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», об`єктивно вбачається, що під терміном «торгівля» слід розуміти діяльність по продажу товарів, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, апелянт стверджує, що матеріали справи не доводять систематичність її дій.

Однак, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 156 КУпАП вбачається, що повторність або систематичність не є кваліфікуючою ознакою цього правопорушення, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Крім того, апелянт зазначав, що суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП є фізичні особи-підприємці, а вона такою не є, а тому не є суб`єктом цього правопорушення.

Проте, ст. 156 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.

Тобто, аналізуючи положення цієї статті, в тому числі частини третьої, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законодавцем не визначено спеціального суб`єкту, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ліцензії на право роздрібної торгівлі, в тому числі, тютюновими виробами, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік. У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мала ліцензію на продаж тютюнових виробів. Не надала вона таких відомостей і в апеляційній скарзі.

Аналізуючи такі відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що здійснюючи торгівлю тютюновими виробами ОСОБА_1 не мала ліцензії на продаж тютюнових виробів, а отже і не мала права здійснювати відповідну торгівлю у магазині по АДРЕСА_2 , оскільки, відповідно до вимог вищенаведеного Закону, лише у ліцензії має бути зазначено конкретне місце продажи таких виробів.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 156 КУпАП, а посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 156 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков