Справа № 156/920/23
Провадження № 3/156/508/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі: поліцейського офіцера громади Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області капітана поліції Семенюка В.Ю., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у смт. Іваничі Волинської області, який є громадянином України, українцем за національністю, здобув вищу освіту, отримує пенсію внаслідок інвалідності ІІ групи, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Опис обставин, установлених під час розгляду справи, щодо суті адміністративного правопорушення, котре ставиться в вину особі

1.1. Згідно з матеріалами, які надійшли до суду з Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 28.08.2023 близько 22 год 00 хв у АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство економічного та психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурними словами на адресу ОСОБА_2 та повикидав особисті речі потерпілого.

1.2. Таке діяння ОСОБА_1 службовими особами територіального органу поліції кваліфіковане за ч.1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства.

2. Позиції учасників справи; процедура

2.1. Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 в судовому засіданні 01.09.2023 своєї вини у скоєнні правопорушення не визнав, додатково пояснив, що ОСОБА_2 колись був його вітчимом, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , мати придбала за життя для себе та трьох дітей, мати ОСОБА_3 померла, спадщину після її смерті ще ніхто з її трьох синів не оформив, ОСОБА_2 має місце проживання по АДРЕСА_3 зберігались особисті речі ОСОБА_2 , котрі вже були в непридатному для користування стані. В серпні 2023 року ОСОБА_1 попередив ОСОБА_2 про те, що має намір вивезти диван, в якому «завелися щури», та інші речі з квартири по АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 не вжив заходів для вивезення належних йому старих речей з квартири, хоча в тій квартирі не мешкав вже понад 10 років (з часу смерті дружини ОСОБА_3 ), тоді ОСОБА_1 склав речі ОСОБА_2 на господарський візок, відвіз ці речі до будинку ОСОБА_2 по вул. Молодіжній і акуратно склав їх (попередньо запакованими) у дворі домоволодіння, бо ОСОБА_2 на той час не було вдома. Двір домоволодіння ОСОБА_2 має доступ до сторонніх осіб, а от пройти до будинку чи господарських споруд він не мав можливості, всі двері були зачинені, тому він залишив речі ОСОБА_2 на подвір`ї. ОСОБА_1 не нищив і не пошкоджував речей потерпілого, він 28.08.2023 не ображав ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, його він взагалі в той день не зустрічав та не бачив. ОСОБА_1 просив закрити провадження в справі щодо нього з причини відсутності події й складу адміністративного правопорушення.

2.2. Під час судового розгляду справи в засіданні 01.09.2023 потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що він мешкає у АДРЕСА_3 , зараз один, сім`ї не має, раніше він жив у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , ту квартиру він разом з покійною дружиною ОСОБА_3 «викупив з власності держави», ОСОБА_2 також вкладав власні кошти в благоустрій квартири, право власності на цю квартиру є зареєстрованим на ім`я ОСОБА_3 , остання померла близько 10 років тому, але спадщину на квартиру ще ніхто не оформив. ОСОБА_2 28.08.2023 поїхав до м. Ковеля у справах, повертався до смт. Іваничі потягом пізно ввечері, прийшов до двору свого домоволодіння по АДРЕСА_3 , і побачив, що його речі (куртка, телевізор, меблі) лежали на подвір`ї та мокли під дощем. ОСОБА_2 його колишній пасинок ОСОБА_1 попереджав раніше, що має намір виносити речі з будинку, тому він одразу здогадався, що викинуті речі то справа рук ОСОБА_1 , викликав поліцію та написав поліцейському офіцеру громади заяву щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. ОСОБА_2 на теперішній час мешкає окремо від пасинка, між ним та ОСОБА_1 існує спір щодо користування квартирою по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 вважав, що діями ОСОБА_1 йому спричинені матеріальні збитки, оскільки його речі зіпсувались під дощем, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

2.3. За клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судове засідання щодо розгляду справи було відкладено на 28.09.2023 на 13 год 00 хв у зв`язку з необхідністю виклику до суду поліцейського офіцера громади ОСОБА_4 , котрий складав протокол у справі про адміністративне правопорушення, та свідка ОСОБА_5 , котрий бачив, як ОСОБА_1 перевозив речі потерпілого. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені про дату, час та місце здійснення наступного засідання в справі, що підтверджено їхніми розписками (а. с. 12).

2.4. ОСОБА_1 для участі в призначеному на 28.09.2023 о 13 год 00 хв засіданні не прибув, подав до суду клопотання від 05.09.2023 про подальший розгляд справи за його відсутності з причини необхідності проходження огляду в медичному закладі (а. с. 14).

2.5.Згідно зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

2.6. За таких обставин у судому засіданні 28.09.2023 суддя продовжував розгляд справи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 ..

2.7. Поліцейський офіцер громади Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області капітан поліції Семенюк В.Ю. в судовому засіданні 28.09.2023 просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважав, що вина останнього у скоєнні правопорушення доведена зібраними матеріалами. Додатково співробітник поліції пояснив, що у серпні 2023 року до нього звернувся мешканець смт. Іваничі ОСОБА_2 із заявою, в якій просив притягнути до відповідальності ОСОБА_1 за те, що останній викидає з квартири особисті речі заявника, ображає заявника грубою нецензурною лайкою. Заявник пояснив поліцейському, що між ним та ОСОБА_1 існує спір щодо квартири, він перебував у шлюбі з покійною ОСОБА_3 , ОСОБА_6 є її сином, заявляє про свої права на квартиру по АДРЕСА_3 як спадкоємець матері, спадщину ніхто зі спадкоємців на теперішній час не оформив. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 під час перевірки заяви потерпілого не надали офіцеру поліції жодних документів, котрі б посвідчували право власності певної особи (певних осіб) на квартиру, розташовану у АДРЕСА_2 .

3. Досліджені під час судового розгляду справи докази

3.1. На підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, службові особи територіального органу Національної поліції додали до протоколу серії ВАВ № 286754 від 31.08.2023 письмові докази, котрі були досліджені в судовому засіданні.

3.2. Зокрема, до протоколу додані рапорт в електронній формі, зареєстрований 31.08.2023 в журналі єдиного обліку органу поліції за № 2056, де зафіксовано інформацію щодо звернення ОСОБА_2 , котрий просив ужити заходів до ОСОБА_1 , оскільки останній систематично вчиняє домашнє насильство економічного та психологічного характеру, повикидав речі заявника з квартири, ображає заявника нецензурною лайкою (а. с. 2). Суть такої заяви ОСОБА_2 відображена в протоколі від 31.08.2023, складеному поліцейським офіцером громади ОСОБА_4 (а. с. 3).

3.3. У наданих співробітнику поліції письмових поясненнях ОСОБА_2 від 31.08.2023 з приводу події зазначено, що пасинок ОСОБА_1 постійно ображає його нецензурними словами, виганяє з будинку, зокрема, 28.08.2023 потерпілий повернувся з м. Ковеля додому, побачив, що ОСОБА_6 повикидав його речі просто на вулицю (а. с. 4).

3.4. Також до протоколу додані три фотографічні зображення, на яких можна бачити господарські будівлі на якомусь подвір`ї з різних ракурсів, поряд зі стіною будівлі складені вживані меблі та інші речі (а. с. 5). Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що на фото зображено подвір`я належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , та речі, котрі належать йому.

3.5. До протоколу додана складена 31.08.2023 поліцейським офіцером громади ОСОБА_4 форма оцінки ризиків учинення домашнього насильства, зі змісту документа вбачається, що ситуація становить середній рівень небезпеки для потерпілого, стосовно кривдника поліцейським винесено терміновий заборонний припис (а. с. 6-7).

3.6. Матеріали у справі про адміністративне правопорушення направлені до суду для подальшого розгляду з супровідним листом від 31.08.2023 № 2248/52/02/1-2023, підписаним начальником Відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області С. Головенком (а. с. 8). Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами територіального органу Національної поліції до суду не надано.

3.7. Крім того, за клопотанням ОСОБА_2 був викликаний до суду як свідок ОСОБА_7 , котрий є сусідом потерпілого, мешкає в буд. АДРЕСА_4 , бачив, як ОСОБА_1 перевозив особисті речі потерпілого. ОСОБА_7 для участі в судовому засіданні 28.09.2023 не прибув, потерпілий ОСОБА_2 відмовився від клопотання щодо виклику згаданої особи як свідка, поліцейський офіцер громади ОСОБА_4 не наполягав на необхідності допиту в суді цієї особи, зауважив, що він особисто при складанні протоколу від цієї людини пояснень не відбирав, не знає, що може повідомити суду ОСОБА_8 ..

3.8. Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на це, за відсутності відповідних клопотань учасників судового розгляду, суддя з власної ініціативи не здійснював виклику для безпосереднього допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 ..

3.9. ОСОБА_1 у своєму клопотанні від 05.09.2023 (а.с.14) просив здійснити виклик до суду свідка ОСОБА_10 , «допитати сусідів», водночас у клопотанні немає інформації щодо адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку ОСОБА_11 , конкретних прізвищ та адрес «сусідів», тому суддя позбавлений можливості здійснити виклик зазначених осіб для допиту в судовому засіданні.

4. Оцінка судді

4.1. Суддя, вислухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

4.2. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

4.3. За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

4.4. Норми ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність винної особи за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

4.5. З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 286754 від 31.08.2023, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, службові особи територіального органу Національної поліції повинні довести факт вчинення ним домашнього насильства, той факт, що він 28.08.2023повикидав з житла особисті речі ОСОБА_2 , під час сварки ображав потерпілого грубою нецензурною лайкою.

4.6. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

4.7. Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

4.8. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.9. Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

4.10. Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

4.11. «Обвинувачення» відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як «офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин», визначення, яке відповідає критерію, що «ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась» (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

4.12. Також Суд у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «впливу важливих наслідків для стану підозрюваного».

4.13. У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

4.14. Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

4.15. Ураховуючи, що національним законодавством України вчинення домашнього насильства розглядається як делікт (ст. 173-2 КУпАП), вказані норми поширюють свою дію на невизначене коло осіб, тягнуть за собою застосування до винних осіб значної суми штрафу, примусову працю (громадські роботи) або навіть короткострокове ув`язнення винної особи (адміністративний арешт) суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.16. Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає домашнє насильство як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

4.17. Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

4.18. Кривдником у ситуації домашнього насильства визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст. 1 згаданого Закону); постраждалою особою є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч.1 ст. 1 наведеного Закону).

4.19. У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) висловлена правова позиція, згідно з якою сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між близькими особами та не підтверджує факт вчинення особою домашнього насильства.

4.20. Згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19) встановлений факт сварок і непорозумінь між близькими особами на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення особою домашнього насильства.

4.21. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

4.22. Отже, як домашнє насильство може бути кваліфіковане не будь-яке виникнення сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті між родичами, близькими особами чи особами, котрі мешкають однією сім`єю, а лише такі діяння фізичного або ж психологічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

4.23. Також у п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що економічне насильство це форма домашнього насильства, яка включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст. 1 вказаного Закону).

4.24. З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 286754 від 31.08.2023, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, службові особи територіального органу Національної поліції повинні довести факт вчинення ним домашнього насильства психологічного та економічного характеру щодо ОСОБА_2 ..

4.25. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнані достатнім доказом винуватості ОСОБА_1 у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали би сумнівів у судді. Тим більше, сам ОСОБА_1 у цьому документі зазначив, що він «з протоколом не згоден, насильства і неправомірних дій не вчиняв».

4.26. Зі змісту пояснень, наданих в суді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , убачається, що між вказаними особами існує тривалий спір щодо користування «спадковим майном» (квартирою), ОСОБА_2 більше 10 років не мешкає у згаданій квартирі, має власне житло в буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 заздалегідь попередив ОСОБА_2 про намір вивезти речі останнього додому до потерпілого, ОСОБА_2 жодним чином не відреагував на це попередження, ОСОБА_1 склав речі ОСОБА_2 на господарський візок, відвіз ці речі до будинку ОСОБА_2 по вул. Молодіжній і акуратно склав їх (попередньо запакованими) у дворі домоволодіння, бо ОСОБА_2 на той час не було вдома; двір домоволодіння ОСОБА_2 має вільний доступ до сторонніх осіб, увійти до будинку чи господарських споруд ОСОБА_1 не мав можливості, всі двері були зачинені, тому він залишив речі ОСОБА_2 на подвір`ї, сподіваючись, що господар згодом повернеться додому й прилаштує ці речі. ОСОБА_1 не нищив і не пошкоджував речей потерпілого, доказів на спростування цих тверджень поліцейським не надано. Дії, вчинені ОСОБА_1 , за своєю сутністю не утворюють події економічного насильства в розумінні, наведеному в п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», адже ОСОБА_1 не позбавляв ОСОБА_2 умисно житла (останній має власне житло за іншою адресою, де фактично й мешкає впродовж останніх 10 років), не нищив умисно одяг та інше майно потерпілого, а лише перевіз речі ОСОБА_2 за місцем проживання потерпілого.

4.27. З огляду на існуючий між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий конфлікт з приводу користування «спадковим майном» (квартирою), варто звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Старков та Тищенко (Starkov and Tishchenko) проти Росії» (п.26 рішення від 17.12.2019, заяви № 54424/14 та № 43797/16), де Суд зазначив, що нездатність національних судових органів отримати свідчення незалежних спостерігачів за оспорюванням подій підірвала загальну справедливість судового розгляду.

4.28. Службовими особами територіального органу Національної поліції не доведено, що ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_2 , зокрема, заподіював йому образи, психологічно принижував, ображав грубою нецензурною лайкою.

4.29. Зважаючи на принцип презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

4.30. Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.31. За клопотанням ОСОБА_2 суддя здійснив виклик до суду для допиту як свідка ОСОБА_5 , однак останній до суду не прибув, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив; у подальшому (в судовому засіданні 28.09.2023) ОСОБА_2 відмовився від допиту зазначеної особи, не наполягав на повторному виклику свідка до суду. Суддя прийняв таку відмову від допиту, оскільки на допиті ОСОБА_5 не наполягали учасники процесу, а суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

4.32. Відтак, за відсутності клопотань учасників справи суддя не здійснював відшукання додаткових доказів для доведення наявності в діянні ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 з власної ініціативи.

4.33. Інші додані співробітниками поліції до протоколу письмові матеріали не підтверджують поза розумним сумнівом наявності в діянні ОСОБА_1 домашнього насильства економічного та психологічного характеру щодо ОСОБА_2 ..

4.34. За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами територіального органу поліції не доведено наявності у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

4.35. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

4.36. Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

4.37. При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

4.38. Водночас, з урахуванням тверджень ОСОБА_2 щодо пошкодження належного йому майна та тверджень ОСОБА_1 щодо заподіяння «неправдивими заявами до поліції» шкоди його честі та гідності, суддя додатково роз`яснює цим особам їхнє право звернутись до суду (в порядку цивільного судочинства) з позовами до осіб, які завдали шкоди, й вимагати відшкодування заподіяних збитків у грошовому вираженні.

Керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення (складення).

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов