Справа № 134/1539/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2023 року смт. Крижопіль

Суддя Крижопільського районного суду Вінницької області Кантониста О.О., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 145944 від 30.08.2023 року, ОСОБА_1 30 серпня 2023 року близько 11 год. в смт. Крижопіль по вул. З. Дивізії, 40, не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, а саме: не виконував законну вимогу працівника поліції про законне затримання, чинив пасивний, а потім активний опір щодо вчинення та розшуку за ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку).

06 вересня 2023 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Пенькас В.М. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП.

В обґрунтування клопотання вказує, що злісною непокорою в розумінні ст. 185 КУпАП є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Тобто поняття «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування певної вимоги.

Отже, в даному випадку обов`язковою є наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

При цьому злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав. Непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

У протоколі, складеному поліцейським відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, не в повній мірі викладено суть адміністративного правопорушення, яке йому ставиться у вину, зокрема, не конкретизовано, яке саме правопорушення вчинив ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він не реагував на вимогу працівника поліції припинити це правопорушення, не зазначено в чому конкретно полягала злісна непокора такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Як зазначають поліцейські в своїх рапортах, вони приїхали за адресою місцезнаходження ОСОБА_1 після телефонного дзвінка ОСОБА_2 , який повідомив, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку в зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_1 не визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, відносно нього не винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, відтак у правоохоронних органів взагалі відсутні законні підстави для його затримання.

Також 14 вересня 2023 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Чудака В.Д. до суду надійшло клопотання, у якому він просить закрити провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання мотивує тим, що працівники поліції вимагали від ОСОБА_1 проїхати з ними до відділення поліції з тих підстав, що він перебуває у розшуку. При цьому, працівниками поліції було проігноровано прохання ОСОБА_1 надати йому копію документу, на підставі якого його було оголошено в розшук.

Частиною 1 ст. 259 КУпАП передбачено можливість доставлення порушника з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, але лише в разі неможливості скласти його на місці вчинення.

З долученого до протоколу відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що присутні на місці події працівники ТЦК та СП не вчиняли жодних дій щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, у працівників поліції не було жодних підстав для затримання ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В матеріалах справи відсутні як дані про те, що ТЦК та СП звертався до органу Національної поліції України про доставлення ОСОБА_1 , так і докази щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Таким чином, незрозуміло яку ж законну вимогу працівника поліції не виконав ОСОБА_1 .

В свою чергу працівники поліції порушили право приватної власності та без будь-яких правових підстав знаходилися на приватній земельній ділянці ОСОБА_1 , не реагуючи на зауваження останнього з цього приводу.

Окрім того, з наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що особу ОСОБА_1 не було належним чином встановлено, не перевірено чи його анкетні дані співпадають з даними, що містяться в базі ІТС ІПНП МВС України.

При складенні протоколу ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в зв`язку з чим було порушено його право на захист.

В самому протоколі не вказано, які протиправні дії вчиняв ОСОБА_1 , в чому виражалася злісна непокора працівникам поліції з його боку, тобто не розкрито об`єктивну сторону правопорушення. До протоколу не долучено письмових пояснень незаінтересованих свідків.

В судовому засіданні 28.09.2023 року ОСОБА_1 та його захисники (адвокат Пенькас В.М. та адвокат Чудак В.Д.) просили закрити провадження у справі з підстав, наведених у вищевказаних клопотаннях.

Адвокат Чудак В.Д. також просив не розглядати раніше подане клопотання про виклик свідків, натомість просив долучити до матеріалів справи копію його адвокатського запиту до начальника ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області від 05 вересня 2023 року та копію відповіді на даний запит від 07 вересня 2023 року.

Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисників, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують адміністративну відповідальність, чи заподіяну майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи статті 9-12, 280 КУпАП, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Приймаючи до уваги, що суд здійснює оцінку вже зібраних та наявних в матеріалах справи доказів, зазначення всіх ознак складу правопорушення має бути належним та відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол складається у двох примірниках, що підписуються виконавцем, який склав протокол, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками і понятими, якщо такі є. У разі відмови особи, щодо якої складається протокол, від підписання протоколу виконавець робить про це відповідний запис, який засвідчує своїм підписом та підписами свідків у разі їх наявності. Особа, щодо якої складається протокол, має право письмово викласти підстави своєї відмови від підписання протоколу, які додаються до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі. Відмова від підписання протоколу не є підставою для припинення провадження у справі. Один примірник протоколу під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що протокол є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Більше того, протокол про адміністративне правопорушення є одним із тих доказів, який у сукупності з іншими доказами по справі, дає підстави суду вважати винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності доведеною повністю і беззаперечно, за умови визнання таких доказів належними і допустимими.

Відповідальність за ст. 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення полягає у злісній непокорі, тобто відмові виконати наполегливі, неодноразово повторені законні розпорядження або вимоги працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у другому абзаці п. 7 постанови № 8 від 26 червня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Термін «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Виходячи з наведеного, на наявність складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Таким чином, для того, щоб притягнути особу до відповідальності за ст. 185 КУпАП, необхідно, щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

Як встановлено в судовому засіданні, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 145944 від 30.08.2023, складений відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, містить порушення вимог КУпАП, оскільки у ньому не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, не зазначено щодо якої законної вимоги працівників поліції ОСОБА_1 вчинив злісну непокору, не вказано посаду таких працівників поліції, їх прізвище, ім`я та по батькові, не вказано в чому саме проявлялася злісна непокора.

Тобто, суть правопорушення викладена формально, не конкретизовано, загальними фразами і не відображає усіх кваліфікуючих ознак, передбачених ст. 185 КУпАП.

В той же час, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно змінювати будь які внесені до протоколу відомості; відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції обвинувача та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Більше того, у протоколі про адміністративне правопорушення прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказано як « ОСОБА_3 », замість вірного « ОСОБА_3 ».

До протоколу додані письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ще однієї особи, прізвище якої вказано нерозбірливо, однак вони не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення як свідки події.

Також суд не приймає до уваги рапорти працівників поліції, оскільки вони не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

В судовому засіданні було переглянуто долучений до протоколу відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що працівники поліції вимагають у ОСОБА_1 проїхали з ними до відділення поліції, посилаючись на те, що він перебуває у розшуку за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, а саме за ухилення від мобілізації, на що ОСОБА_1 просить надати йому відповідні документи, на підставі яких його оголошено у розшук. Працівник поліції вказує, що таких документів немає, а інформація щодо перебування у розшуку міститься в планшеті. При цьому, особу ОСОБА_1 належним чином не було встановлено, не перевірено чи його анкетні дані співпадають з даними, які містяться в базі ІТС ІПНП МВС України. ОСОБА_1 вказав, що відмовляється їхати з працівниками поліції, оскільки ніяких протиправних дій не вчиняв, та буде чекати свого адвоката. В подальшому до ОСОБА_1 працівниками поліції було застосовано кайданки та доставлено до відділення поліції.

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 30.08.2023 року, ОСОБА_1 було затримано 30 серпня 2023 року об 11 год. 19 хв. в зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, для складання адміністративних протоколів.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є недоведеною, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Оскільки ст. 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , тому провадження у справі відносно нього слід закрити.

Керуючись ст. ст. 247 ч. 1 п. 1, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: