КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 33/824/3477/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Крищука Богдана Валентиновича - захисника ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року під головуванням судді Осаулова А.А., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

Судом встановлено, що 29 квітня 2022 року о 18 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Саратівська, 55 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей звужені та не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що кваліфікується судом, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Не погодившись з указаною постановою, 25 травня 2023 року адвокат Крищук Б.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження, оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог зазначав, що суд першої інстанції взагалі не досліджував обставину керування апелянтом транспортним засобом. Суд не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів того, що апелянт дійсно був водієм транспортного засобу на момент зупинки його посадовими особами поліції як і того, що зазначений в постанові транспортний засіб рухався по автомобільній дорозі та був зупинений працівником поліції.

Крім того, зі змісту протоколу вбачається, що документи (водійське посвідчення) у ОСОБА_1 не вилучались та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Зазначає, що посвідчення водія ОСОБА_1 ніколи не отримував.

Вказує, що із відеозапису долученого до матеріалів справи, вбачається що з моменту початку відеозйомки 18 год. 08 хв. 39 с. ОСОБА_1 стоїть на вулиці біля працівника поліції та спілкується з ним. В той час факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом о 18 год. 10 хв. (після розмови з поліцейським) на відео не зафіксовано.

Зазначає, що знаходження біля транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУаАП. Для підтвердження порушення ПДР України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема відеозапис події. Відсутність у справі доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 29 квітня 2022 року є обставиною, що виключає можливість притягнення апелянта до відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Вказує, що поліцейський не вимагав у апелянта проходження медичного огляду та не направляв його на такий огляд (не ознайомлював скаржника з направленням на проведення огляду), а лише в усній формі пропонував йому пройти такий огляд.

Зазначено, що працівники поліції діяли не у відповідності із Конституцією України та Законами України під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення.

Крім того, не можна стверджувати про достовірність зазначеного працівником поліції в протоколі ознак стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , навпаки із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відповідав на запитання працівника поліції чітко і виразно, поведінка адекватна та не викликає сумнівів щодо тверезості скаржника.

Вказує, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 12 серпня 2022 року по теперішній час, однак Шевченківський районний суд направляв поштову кореспонденцію на адресу: АДРЕСА_1 , яка повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», а отже судом не здійснено всіх заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, тобто порушив його право на захист себе в суді визначений ст. 268 КУпАП.

Окрім того, судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 280 КУпАП, що призвело до постановлення незаконного, необ`єктивного та необґрунтованого рішення суду.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на оскарження, представник скаржника посилається на те, що оскаржувана постанова на адресу апелянта не надсилалася, про існування оскаржуваного рішення та його зміст скаржник дізнався лише 14 червня 2023 року, після ознайомлення адвоката з матеріалами справи №761/11195/22 в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується заявою в матеріалах справи (а.с. 15).

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити адвокату ОСОБА_2 - захиснику Гнедих Я.В. строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

На обґрунтування того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, суд послався на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 068163 від 29 квітня 2022 року (а.с. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 3).

- відеозапис з нагрудної боді камери працівника поліції (а.с. 4.)

Судом першої інстанції визнано доведеним, що 29 квітня 2022 року о 18 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Саратівська, 55 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей звужені та не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що кваліфікується судом, як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Також вбачається, що ОСОБА_1 підписав протокол і зауважень до нього не вказав, лише зазначив, що залишає машину за місцем зупинки.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

На переконання суду, вказані докази беззаперечно доводять те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 вимогам ст. 256 КУпАП судом не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка його склала, скаржником, будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції не вказав. В адміністративному порядку дії працівників поліції не оскаржено.

Судом апеляційної інстанції за наслідками дослідження відеозаписів з нагрудної боді-камери встановлено, що дії працівників поліції під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 є правомірними, останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Отже, вказаний відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції у повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на зазначене, твердження представника скаржника, щодо не доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме перебування його у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, розцінюється судом як бажання уникнути відповідальності за вчинене.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують самого факту вчинення скаржником правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, бо його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим, під час розгляду справи було з`ясовано наступне.

Відповідно ч. 3 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

В судовому засіданні скаржник зазначив про відсутність у нього посвідчення водія, яке б надавало право керування транспортними засобами,остільки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

У матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 в установленому законом порядку посвідчення водія та пред`явлення його працівникам поліції.

Відповідно до долученої до справи під час апеляційного провадження довідки від 21.09.20223 № 1595АЗ-2023, виданої Головним сервісним центром МВС, згідно Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 18.09.2023 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не видавалося посвідчення водія.

Крім того з Єдиного державного реєстру транспортних засобів відсутня інформація про видачу скаржнику й реєстраційних документів відносно транспортного засобу Peugeot 301, д.н.з. НОМЕР_1 або реєстрація його як належного користувача даного транспортного засобу.

Отже, ОСОБА_1 не лише не отримував посвідчення водія, а й не є власником транспортного засобу - автомобіля Peugeot 301, д.н.з. НОМЕР_1 , як поспішно, необґрунтовано установив районний суд в оскаржуваній постанові.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскарженої постанови в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

У решті постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання адвоката Крищука Богдана Валентиновича - захисника ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити адвокату Крищуку Богдану Валентиновичу - захиснику ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу адвоката Крищука Богдана Валентиновича - захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік - скасувати.

У іншій частині постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неподаткових мінімумів доході громадян, що становить 17 000 грн - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар