ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3237/23

17 жовтня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2023 року о 18:20 год., в с.Рудня по вул.Пересіки, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААБ №313993 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 12.09.2023 о 15:45, в с.Рудня по вул.Пересіки, водій ОСОБА_1 , водій трактора колісного Т-25АЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на електроопору №36 після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10«а» Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт вчинення ДТП визнав, але заперечив факт залишення останнім місця автопригоди. Пояснив, що керуючи трактором з культиватором, зачепив під час руху електроопору, внаслідок чого остання зазнала пошкоджень, а від удару електричні кабелі впали на землю, через що почала горіти суха трава, а тому він вимушено від`їхав з місця автопригоди на безпечну відстань, щоб не загорівся трактор з культиватором. Після цього було викликано працівників поліції, які оформили матеріали по факту ДТП та залишення місця ДТП. Вважає, що у його діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протокол про адміністративне правопорушення від 12.09.2023 серії ААБ №313993, письмові пояснення ОСОБА_1 від 12.09.2023.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог п.2.10«а» Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

У свою чергу, відповідно до ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. кримінальної відповідальності.

Відтак, особа підлягає адміністративній відповідальності у тому випадку, якщо дії такої особи є, зокрема, винними, тобто вчинені умисно або з необережності.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , умисно або з необережності залишив місце ДТП і судом таких доказів не здобуто.

Зокрема, як вказав у судовому засіданні сам ОСОБА_1 , останній від`їхав з місця ДТП не загорівся трактор та культиватор від сухої трави, яка почала горіти внаслідок падіння кабелів з пошкодженої ОСОБА_1 електроопори.

Суд також враховує, що останній фактично залишився на місці та дочекався приїзду поліції, відігнавши трактор від місця загорання трави на для його убезпечення.

Будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення судом не здобуто.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Крім того, відповідно до ст.18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 фактично діяв в умовах крайньої необхідності та змушений був від`їхати безпосередньо з місця ДТП на безпечну відстань, аби не загорівся належний останньому трактор, то суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.2.10«а» Правил дорожнього руху та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/3237/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч