П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.09.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ст.188-28 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №507566 від 08.08.2023 року, ОСОБА_1 08.08.2023 року о 11 год. 10 хв. по вул.Сахарова - Коперника - Героїв Майдану у м.Львові, будучи відповідальною особою за експлуатаційний стан, не виконала законну вимогу посадової особи уповноваженого підрозділу Національної поліції (вимога від 21.07.2023 №905) щодо усунення недоліків в утриманні пройому трамвайних колій по вул. Сахарова-Коперника-Героїв Майдану, за що відповідальність передбачена ст.188-28 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого.

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання (пояснення), в якому просила закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Мотивує таке тим, що вона є неналежним суб`єктом адміністративного правопорушення. Вказує, що вимога №905 від 21.07.2023 року адресувалась керівнику ЛКП "Львівелектротранс", а у матеріалах справи відсутні будь-які докази адресування їй зазначеної вимоги. Окрім цього, зазначає, що на неї, як на майстра служби колії ЛКП "Львівелектротранс" не покладено обов`язку щодо дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Дослідивши матеріалами адміністративної справи та письмове клопотання про закриття провадження, приходжу до переконання, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

За змістом ст. ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з системного аналізу положень ст.ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Вищевказані докази суддя оцінює з урахуванням положення ст.252 КУпАП, де, зокрема, зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Разом з тим, ч.2 ст.251 КУпАП тягар збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до вимог ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вбачається, що УПП у Львівській області до таких долучено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 10.07.2023 року.

При цьому, вищевказаний акт обстеження ділянки вилично-шляхової мережі складений 10.07.2023 за відсутності ОСОБА_1 .

Окрім цього, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено вимогу №905 від 21.07.2023 року, яка адресована в.о. директора ЛКП "Львівелектротранс" Володимиру Коваліву, а не ОСОБА_1 .

Статтею 188-28 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Диспозиція даної правової норми передбачає, що адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, наступає у особи, до кола посадових обов`язків якої відноситься дотримання відповідних правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, і яка не виконала у встановлений строк вимогу (припис) посадової особи уповноважених підрозділів Національної поліції про усунення цих порушень.

Відповідно до п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за №1395, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-28 КУпАП щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України, щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та копія раніше надісланої (врученої) вимоги (припису).

Матеріали справи не містять жодних доказів складення та надіслання (вручення) ОСОБА_1 будь-якої вимоги (припису), яка їй адресована.

Окрім цього, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 , як майстра дільниці ЛКП "Львівелектротранс" входить контроль за експлуатаційним станом ділянки вулично-шляхової мережі на вул.Сахарова-Коперника-Героїв Майдану у м.Львові.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, зважаючи на недоведеність належними та допустимими доказами того факту, що саме до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 відноситься контроль за експлуатаційним станом ділянки вулично-шляхової мережі на вул.Сахарова-Коперника-Героїв Майдану у м.Львові та складення відносно неї вимоги (припису) про усунення недоліків вулично-шляхової мережі, не може свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 будь-яких ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП.

Відтак, необґрунтованим є і складення відносно ОСОБА_1 протоколу щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши письмові докази у справі, вбачається за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання протягом десяти днів з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Марків Ю.С.