ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 669/356/23

Провадження № 33/4820/523/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кучерука Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Кучерука Т.М. на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

За постановою суду, 08 квітня 2023 року о 17 год. 38 хв. ОСОБА_1 в смт. Білогір`я, по вул. Шевченка, керував автомобілем Opel Sintra д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, розширені зіниці очей), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 та його захисник Кучерук Т.М. подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказують, що відеозапис долучений працівниками поліції до матеріалів справи є не повним, він не відображає всіх подій від початку до завершення, не містить самого порядку оформлення матеріалів, не підтверджує факту порушення правил дорожнього руху, був здійснений на особисті мобільні телефони працівників поліції, тому є неналежним доказом вини ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого було здійснено відеофіксацію. Переконують, що працівники поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 прав, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, чим порушили його право на захист. Судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у допиті свідка ОСОБА_2 , який і керував автомобілем у день події та ОСОБА_3 , який би підтвердив даний факт. Крім того, відсутні документально підтвердженні підстави для зупинки транспортного засобу, що суперечить чинному законодавству. Уважають, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 , захисника Кучерука Т.М., на підтримку спільно-поданої ними апеляційної скарги, з посилання на її доводи, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 121261 від 08.04.2023 слідує, що 08 квітня 2023 о 17 год. 38 хв. ОСОБА_1 в смт. Білогір`я, по вул. Шевченка, керував автомобілем Opel Sintra д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, розширені зіниці очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).

З даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підпису в акті, останній, відмовився (а.с.4).

З направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції слідує, що він направлявся до медичної установи Білогірська районна лікарня, у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, разом з тим від такого огляду відмовився (а.с.5).

На спростування тверджень апелянтів про не роз`яснення ОСОБА_1 прав, в порушення ст. 256 КУпАП, матеріали справи містять розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, від підпису у яких ОСОБА_1 відмовився (а.с.6,7).

Відповідно до копії постанови серії ЕАС № 6801959 від 08.04.2023 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.9).

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

З переглянутого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису, зокрема файлу VID_2023 вбачається, що на прилеглу до магазину «Родина» територію, що по вул. Шевченка, в смт Білогір`я Шепетівського району Хмельницької області, заїжджає автомобіль Opel Sintra, із салону якого, з боку водійського сидіння, вийшов ОСОБА_1 та попрямував до магазину. В той же час, на вищевказаному відеозаписі, а також на іншому відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (файл 00000_03) зафіксовано, як відразу (2-3 секунди часу), безпосередньо після виходу з автомобіля ОСОБА_1 , до останнього під`їжджає службовий автомобіль поліції, з якого виходить поліцейський та просить водія ОСОБА_1 зачекати, вказує на факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з несправностями заднього стоп-сигналу, просить пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на керований ним транспортний засіб, а також звертає увагу водія на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 заперечив факт керування автомобілем та не надав поліцейському затребувані у нього документи. Під час документування правопорушення та оформлення адміністративних матеріалів, працівник поліції роз`яснює водію ОСОБА_1 джерело походження вищевказаних відеозаписів, як доказів, що отримані з камер зовнішнього відеоспостереження магазину «Родина» (файл 00000_03, час запису: з 17:39:05 по 17:39:10) та демонструє його ОСОБА_1 , будь-яких зауважень з приводу його неналежності чи недопустимості ОСОБА_1 для поліцейських не заявляє.

Твердження апелянтів щодо неповноти наданого відеозапису, а відтак, що він не може бути належним доказом у справі, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків. Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. На думку суду, надані суду фрагменти відеозапису, на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем, розмова поліцейського з ним, з`ясування обставин для складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські, об`єктивно доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується недопустимості відеозапису події, на думку апелянтів, як доказу винуватості ОСОБА_1 , оскільки такий записаний на мобільний телефон, то такі твердження не заслуговують на увагу суду.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Факт використання поліцейськими інформації з технічних приладів, що перебувають у володінні фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , підтверджується відповіддю, останнього, від 02 червня 2023 року та не суперечить положенням ст. 40 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, апеляційний суд наголошує, що не зазначення працівниками поліції у протоколі, за допомогою якого технічного засобу було здійснено відео фіксацію події, не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені місцевим та апеляційним судом, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.

У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував той факт, що на відеозаписі з камер зовнішнього відеоспостереження зображений саме він, а не інша особа.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що він автомобілем Opel Sintra, номерний знак НОМЕР_1 , не керував, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги.

Крім того, рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2023 року в справі № 669/369/23, яке постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року залишене без змін, було спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що останній 08 квітня 2023 року о 17 год 38 хв в смт Білогір`я по вул. Шевченка автомобілем Opel Sintra д.н.з. НОМЕР_1 не керував, а керувала інша особа.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Підстави для зупинки транспортного засобу визначені статтею 35 Закону України «Про національну поліцію».

Пунктом 1 ч.1 ст.35 вказаного Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: в т.ч. якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

З відеозапису з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції убачається, що ОСОБА_1 чітко і зрозуміло було роз`яснено підстави зупинки керованого ним автомобіля, зокрема факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з несправностями заднього стоп-сигналу, відтак доводи спільної апеляційної скарги про протилежне є необґрунтованими.

У матеріалах справи відсутні, апелянтом, під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Згідно ч.1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, тобто виклик в судове засідання свідків є правом суду, а не обов`язком, у зв`язку з чим доводи апелянта про безпідставну відмову у допиті свідка ОСОБА_5 , є необґрунтованими.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всі інші доводи наведені у спільній апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисника Кучерука Т.М. були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянтів, викладений ними у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Кучерука Т.М. без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша