ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/499/23 Головуючий в 1 інст. Вайнраух Л.А.
Провадження № 33/807/357/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Іващенко М.В., потерпілого ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який працевлаштований механіком ТОВ «Оптимус АгроТрейд», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 03.01.2023 о 14-15 годині в м. Запоріжжі по вул. Панфьорова, в районі будинку № 169, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110240, д/н НОМЕР_1 , при русі заднім ходом не впевнився в безпеці та здійснив наїзд на припаркований автомобіль CITROEN NEMO Loіsіr 1.4 DHI, д/н НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . В результаті автомобіль пошкоджено, завдано матеріальні збитки, травмованих немає. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував пояснень його пояснень з приводу того, що в його діях відсутній склад інкримінованого порушення.

Вказує, що виявлені на його автомобілі пошкодження пов`язані із тим, вказаний автомобіль в користуванні перебуває вже більше десяти років. Суд не володіє спеціальними знаннями, і без призначення судової експертизи самостійно не може дійти висновку, що саме ці пошкодження доводять поза розумним сумнівом його винуватість в ДТП. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Інші докази по справі, зокрема фото світлини автомобіля, протокол, схема не мітять відомостей, що саме його дії стали причиною ДТП.

Суд під час процесу односторонньо прийняв роль обвинувача в справі та самостійно здійснив виклик і допит працівника УПП в Запорізькій області, які і були покладені в основу постанови про визнання ОСОБА_1 винуватим в справі.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Іващенко М.В., які вважали, що постанова судді місцевого суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню; потерпілого ОСОБА_2 , який з рішенням суду першої інстанції був згоден, разом з тим сказав, що очевидцем ДТП він не був, свідків події знає, але забезпечувати їх прибуття до суду та надавати їх дані для виклику до суду не бажає, також пояснив, що автомобіль він відремонтував та слідів ДТП він більше не має, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суддя суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Згідно з абз. 3,5 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки фактично не встановив, за яких обставин трапилась вищевказана дорожньо-транспортна пригода, чи винна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у її вчиненні, не проаналізував докази у їх сукупності та не дав їм належної оцінки, а навпаки вийшов за межі висунутого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції при перегляді постанови суду першої інстанції вважає за необхідне дослідити докази, які були покладені в основу винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративного правопорушення серії ААД №408167 (а.с.1) зазначено, що ОСОБА_1 03.01.2023 о 14-15 годині в м. Запоріжжі по вул. Панфьорова, в районі будинку №169, керуючи автомобілем ЗАЗ 110240, д/н НОМЕР_1 , при русі заднім ходом не впевнився в безпеці та здійснив наїзд на припаркований автомобіль CITROEN NEMO Loіsіr 1.4 DHI, д/н НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . В результаті автомобіль пошкоджено, завдано матеріальні збитки, травмованих немає. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.9 ПДР, за що передбачено відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

До вказаного протоколу додані: копія протоколу серії ААД №408168 (а.с.2), яким звинувачено ОСОБА_1 в тому, що він порушив вимоги п.2.10а, д ПДР України; схема місця ДТП (а.с.3), якою показано місце розташування транспортного засобу CITROEN NEMO Loіsіr 1.4 DHI, д/н НОМЕР_2 ймовірно після ДТП. Також схемою зафіксовано механічні пошкодження автомобіля; письмові пояснення ОСОБА_1 , який він пояснив, що ДТП не скоював, звуків ударів не чув (а.с.5); письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 (а.с.6), в яких він пояснив, що під час події він здійснював покупки у магазині. Безпосередньо не бачив події ДТП. Працівники магазину повідомили, що учасником ДТП є автомобіль ЗАЗ «Таврія» д.н. НОМЕР_3 ; фотосвітлини пошкодженого автомобіля потерпілого та автомобіля ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Основною умовою настання адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП є наявний причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

З огляду на вказане, апеляційний суд зазначає, що положення ст. 124 КУпАП є бланкетними, а отже для кваліфікації адміністративного правопорушення, уповноважена особа повинна визначити пункт порушення ПДР та надати кваліфікацію діянням відповідно до КУпАП.

З матеріалів провадження про адміністративне правопорушення вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 складено за порушення п. 10.9 ПДР України.

Так, відповідно до п. 10.9 ПДР України встановлено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.

З досліджених в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів провадження вбачається, що дійсно встановлено, що автомобіль потерпілого мав виражені ознаки механічних пошкоджень, які характерні для події ДТП.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснив дії, які виразилася в скоєнні ДТП.

В судовому засіданні, потерпілий не вимагав допитати свідків працівників магазину, які за його твердженням були безпосередніми свідками події.

Суд позбавлений можливості відшукувати самостійно докази винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інші документи не вказують на те, що саме ОСОБА_1 здійснив ДТП.

Також суд позбавлений можливості призначити судову експертизу транспортних засобів, оскільки потерпілий в судовому засіданні вказав, що відремонтував автомобіль.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду вказує лише складений протокол про адміністративне правопорушення, натомість всі інші докази беззаперечно на це не вказують або містять лише припущення, які не можуть бути взяті до уваги суду.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та містять істотні недоліки, усунення яких поза межами строків адміністративного провадження є неможливим.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 , у порушенні вимог 10.9 ПДР України, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підстав п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/499/23