ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/820/23 Головуючий в 1 інст. Карабак Л.Г.
Провадження № 33/807/635/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Стариченка М.П., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Стариченка М.П. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця вч НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 09.01.2023 о 23:13 у м. Запоріжжя, по вул. Ігоря Сікорського, 207, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi L200, ДНЗ НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу «Alkotes Drager 6820», згідно тесту № 1518 результат огляду 0.51% проміле, а також в медичному закладі ОКЗ НПД, висновок лікаря № 258 від 09.01.2023 «стан алкогольного сп`яніння».

Своїми діями водій порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Стариченко М.П. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що постанова районного суду не мотивована і суд допустив формальний розгляд справи.

Під час судового розгляду суд не досліджував відеозапис.

Про дату і час судового засідання ОСОБА_1 не повідомлявся належним чином.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку тощо.

Відеозапис з місця події не є безперервним, що є істотним порушенням.

Під час події працівник поліції порушив процедуру огляду на визначення стану сп`яніння.

Під час огляду, лікарем порушено процедуру відбору і аналізу біологічного середовища.

Лікар не проводив лабораторних досліджень, оскільки вказав, що все одно буде алкогольне сп`яніння.

Просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи апелянта, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні підтверджується наступними доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №389356 (а.с.1), який складений з приводу того, що 09.01.2023 о 23:13 у м. Запоріжжя, по вул. Ігоря Сікорського, 207, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi L200, ДНЗ НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу «Alkotes Drager 6820», згідно тесту № 1518 результат огляду 0.51% проміле, а також в медичному закладі ОКЗ НПД, висновок лікаря № 258 від 09.01.2023 «стан алкогольного сп`ягніння». Своїми діями водій порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням на огляд (а.с.4-6), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Під час зупинки, ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння. Результат позитивний 0,51 проміле. З результатами не погодився;

- медичним висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 09.01.2023 року (а.с.7), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- оптичними носіями інформації у вигляді СД-дисків (а.с.11), які містить відеозаписи з місця події та якими встановлено, що під час події ОСОБА_1 був водієм автомобіля та під час події пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів керування автомобілем.

Відповідно до змісту відеозапису встановлено, що працівники поліції зупинили автомобіль Mitsubishi L200, ДНЗ НОМЕР_2 , з місця для водія вийшов чоловік, який одягнений в темні штани, темного кольору куртку та шапку світлого кольору. Інші особи поряд відсутні. В подальшому встановлено, що вказаний чоловік є ОСОБА_1 , який вказав, що дійсно вживав алкогольні напої.

На запитання, чи керував ОСОБА_1 автомобілем, останній відповідав, що дійсно саме він здійснював керування автомобілем.

Крім того, будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 поряд не було.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що саме ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем, а тому є суб`єктом за ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції порушили вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставним, виходячи з наступного.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та достатні докази, які безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта про те, що у поліцейських були відсутні причини для зупинки автомобіля, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказані твердження жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії рф, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів додаткові повноваження для забезпечення безпеки порядку, зокрема перевірку документів та поверхневий огляд транспортних засобів. Особливо такі вимоги є актуальними на територіях, які вважаються прифронтовими, наприклад, як Запорізька область.

Щодо відсутності безперервності відеозапису події, апеляційний суд встановив, що дійсно відеозаписи не мають безперервний формат.

Однак вказаний недолік на час розгляду справи усунути неможливо, адже відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 визначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб, а позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо фактичних обставин справи, висловлена лише під час апеляційного перегляду, тобто майже через три місяці.

Натомість наявний відеозапис свідчить про те, що під час події водій мав ознаки алкогольного сп`яніння. Водій пройшов огляд на визначення стану сп`яніння, результат який є позитивний.

Отже зафіксовані обставини повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому доказ у вигляді відеозапису є допустимим і належним.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд також відмовляє в задоволенні клопотань сторони захисту, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи лікар КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень та відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду є належним та допустимим доказом та дійсно підтверджує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем.

Щодо вирішення питання про призначення судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, призначення експертизи без наявності достатніх для того підстав негативно позначиться на дотриманні строків розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, а відтак на виконанні завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, а тому апеляційний суд вважає, що заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Інші доводи, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не зазначені й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

У рішенні ЄСПЛ N 980-360 по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 21.01.1999 вказується, що у рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи.

Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

З вище зазначеного випливає, що інші доводи та пояснення сторони захисту в апеляційній скарзі є безпідставними та не обґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Стариченка М.П. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/820/23