Справа № 346/4789/23
Провадження № 3/346/2391/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №992477, 16.08.2023р. близько 11:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за місцем спільного проживання, вчинив конфлікт, в ході якого вживав нецензурну лайку, словесно погрожував фізичною розправою колишній дружині ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство.

18.09.2023р. захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. В ньому зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведена жодними належними та допустимими доказами. Крім цього, вказав, що суть правопорушення, викладена в протоколі, не містить наслідку, який передбачений диспозицією ст.. 173-2 ч.1 КУпАП, а саме того, що в результаті висловлювань ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погроз на адресу потерпілої ОСОБА_2 , останній могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю. Також посилався на наявність описки в назві населеного пункту, в якому мали місце події, зазначені в протоколі. За даних обставин, просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що шлюб між нею та ОСОБА_1 був розірваний в 2010 році, однак вони продовжують проживати за однією адресою. Між ними постійно виникають суперечки та конфлікти, під час яких колишній чоловік виганяє її з будинку та словесно ображає. 16.08.2023р. ОСОБА_1 розпочав скандал через домашню птицю (курей), яких він вимагав забрати з його подвір`я, погрожував побиттям, демонстрував кулаки, виражався нецензурною лайкою. Зазначила, що вона постійно тяжко переносить такі ситуації, страждає від них.

Заслухавши пояснення потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

В якості доказів до матеріалів справи було долучено:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 99247, в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення;

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 в яких зазначено, що її колишній чоловік ОСОБА_1 16.08.2023 р. вчинив словесний конфлікт в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та намагався вдарити.

-письмові пояснення ОСОБА_2 згідно яких 16.08.2023р. вона побачила, як її колишній чоловік, з яким після розірвання шлюбу вона проживає за однією адресою, почав бити її курей. Вона зробила йому зауваження. Після цього він почав з нею конфліктувати, ображати нецензурними словами, погрожувати фізичною розправою та намагався вдарити. Дані конфлікти чоловік вчиняє неодноразово на пртязі тривалого часу.

-письмові пояснення ОСОБА_4 , в яких вказано, що вона проживає разом з батьками. Приїхавши додому о 12:00 год., її мати повідомила їй, що близько 11:00 год. батько вчинив конфлікт в ході якого ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, намагався вдарити. Після цього вони звернулися до поліції.

-терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 , виданий 23.08.2023р. у зв`язку з скоєнням ним пси оологічного домашнього насильства.

Інших доказів вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши вказані докази, суд вважає, що вони в своїй сукупності, об`єктивно та поза межами розумного сумніву не доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виходячи з наступного.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З зібраних в даній справі матеріалів слідує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як колишнім подружжям, яке продовжує спільно проживати в одному будинку, періодично виникають побутові конфлікти, один з яких мав місце 16.08.2023р. та відбувався за участі лише двох вказаних осіб. При цьому, їхня донька ОСОБА_4 самої суперечки між батьками не бачила та не чула, оскільки в той момент була відсутньою за місцем проживання, а про події дізналася зі слів своєї матері. Відтак, суд до письмових пояснень ОСОБА_4 , як доказів в даній справі, відноситься критично, оскільки вказана особа очевидцем правопорушення не була, а про його обставини була повідомлена потерпілою.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в даній справі ґрунтується лише на тих письмових доказах, які були складені працівниками поліції на основі пояснень потерпілої. При цьому, захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності обставини вчинення ним правопорушення заперечуються. Отже, судом виявлені прямі протиріччя між позиціями та поясненнями ОСОБА_1 , як правопорушника, і ОСОБА_2 , як потерпілої, усунення яких не передбачається можливим, оскільки жодна із позицій додатковими доказами не підтверджується.

При цьому, зміст протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не вказують на те, що у ОСОБА_2 , як постраждалої особи, внаслідок образ зі сторони її колишнього чоловіка, виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили їй емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Суд зазначає, що самі по собі словесні образи без наявності певних, визначених законодавством наслідків, не свідчать про вчинення психологічного насильства.

Відтак, відсутність доказів спричинення потерпілій шкоди, як однієї з ознак, свідчить про те, що конфлікт, який виник між його учасниками, не призвів до насильства зі сторони ОСОБА_1 відносно його колишньої дружини.

Крім цього, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність зокрема за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою для вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП є наслідок у виді заподіяння або загрози заподіяння шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В даній справі в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ображання ОСОБА_1 нецензурною лайкою ОСОБА_5 та висловлювання їй погроз призвело до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Відтак, суд вважає слушними доводи захисника про те, що викладені в протоколі обставини не містять всіх елементів для утворення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП, оскільки не вказують на настання чи можливість настання шкідливих наслідків для ОСОБА_5 та наявність причинно-наслідкового зв`язку цих наслідків з протиправними діями ОСОБА_1 .

Таким чином, обов`язкові елементи об`єктивної сторони правопорушення в протоколі не зазначені та іншими зібраними доказами не підтверджуються, оскільки ані в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, ані письмових поясненнях потерпілої не міститься посилань на заподіяння шкоди останній.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Третьякова І. В.