Справа № 761/7359/23
Провадження № 3/761/2252/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Антонюк М.С., за участю секретаря Недоснованої К.В., особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , захисника - Старенького С.Є., потерпілого - ОСОБА_2 , представників потерпілого Штундера Я.Г., Симбірської Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, з вищою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітнього сина, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався (зі слів),

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И Л А:

У провадження Шевченківського районного суду м. Києва з Управління патрульної поліції в м. Києві надійшов протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 14 лютого 2023 року о 15 год. 10 хв. в м. Києві, на вул. Євгена Мірошніченка, 6/11, пасажир ОСОБА_1 , перебуваючи в автомобілі «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , під час руху, своїми діями відвертав увагу водія, при цьому стоячи в автомобілі в непередбаченому для цього місці (на порозі), заважав водію керувати транспортним засобом, що створило загрозу безпеці дорожнього руху, спрямував автомобіль на перешкоду, що призвело до наїзду на металеве огородження та дерево, в результаті якого автомобіль та металеве огородження були пошкодженні.

Таким чином, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п.п. 5.2 А, 5.2 Г, 5.3 А Правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу, тобто обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, преедбаченого ст.124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав та пояснив, що він перебував в припаркованому автомобілі і чекав на дружину. В другій смузі припракувався інший автомобіль, який таким чином заблокував моливість виїхати іншим автомобілям з місця парковки. ОСОБА_1 пояснив, що він зробив зауваження водієві того автомобіля ( ОСОБА_2 ), коли останній повернувся до авто. В цей час водій, незважаючи на те, що ОСОБА_1 з ним розмовляв, сів в свій автомобіль. ОСОБА_1 продовжив з ним розмовляти, у відповідь на що водій попросив вибачення у ОСОБА_1 і попросив відчепитися від нього, а потім завів свій автомобіль і різко почав рух. В цей момент ОСОБА_1 не втримав рівновагу, перечепився і тримався рукою за дверцята, ногу поставив на поріг авто. ОСОБА_1 суду пояснив, що він був вимушений триматись, аби не впасти під колеса автомобіля, який в цей час то прискорювався, то навпаки гальмував. Після повороту, ОСОБА_1 побачив, що їм на зустріч їхав інший автомобіль, а тому інстинктивно намагався втиснутись всередину автомобіля, аби уникнути удару із вказаним транспортним засобом, після цього автомобіль зупинився внаслідок зіткнення з парканом. В суді ОСОБА_1 наголошував, що він не був пасажиром автомобіля «Hyundai Getz», а свої дії пояснює бажанням врятувати своє життя. На уточнююче запитання суду відповів, що в такий спосіб проїхав близько 400 метрів. Стверджував, що його дії не могли завадити водієві керувати своїм автомобілем. Також заявив, що через те, що автомобіль розпочав свій рух занадто стрімко, він не зміг би зробити крок назад не впавши під колеса транспортного засобу.

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що того дня приїхав у зв`язку із отриманим замовленням за вказаною у протоколі адресою, і зупинився з метою подивитись місце для того щоб припаркувати свій автомобіль. Для цього він на 1 хвилину вийшов з автомобіля, а коли повернувся, до нього підійшов дуже знервований ОСОБА_1 . ОСОБА_2 вибачився перед ним, але останній почав вимагати від потерпілого гроші, стверджуючи що він, ОСОБА_1 , психічно хвора людина і почав чіплятися до ОСОБА_2 , підійшовши впритул до автомобіля, ставши між дверима автомобіля і самим водієм. Така поведінка налякала потерпілого і він почав рух намагаючись покинути місце події. Потерпілий встиг проїхати один метр і в цей час ОСОБА_1 наздогнав його, відкрив двері автомобіля і поставив свою ногу на поріг транспортного засобу. Потерпілий вирішив зупинитись, однак ОСОБА_1 вхопився за нього, що його ще більше налякало, тож він продовжив рух. ОСОБА_2 пояснив, що все відбувалось хаотично, а ОСОБА_1 постійно намагався ухопити то самого потерпілого, то його ногу, то кермо автомобіля. В цей час їм на зустріч їхав автомобіль марки «Тойота», і ОСОБА_1 вивернув кермо автомобіля, скерувавши транспортний засіб у металевий паркан, внаслідок зіткнення з яким автомобіль і зупинився. Після ДТП, ОСОБА_1 просто вийшов з автомобіля і почав уходити. Потерпілий наголошував, що він не провокував ОСОБА_1 на будь-які агресивні дії. Пояснив, що в такий спосіб вони з ОСОБА_1 проїхали приблизно 400 метрів. Окремо потерпілий наголошував, що він ОСОБА_1 до автомобіля не запрошував, і не пропонував останньому скористатись автомобілем потерпілого в якості пасажира.

Також потерпілий додав, що він вважає показання ОСОБА_1 неправдивими, адже останній ліз до нього в автомобіль. Так, потерпілий визнав, що він розпочав рух автомобіля, але в цей же час ОСОБА_1 міг відпустити свою руку та відійти. Також потерпілий наголошував, що небезпеки від зустрічного автомобіля для ОСОБА_1 не було, оскільки ОСОБА_1 , на той момент вже встиг наполовину забратися всередину автомобіля. Побачивши небезпеку зіткнення автомобілів, потепілий почав намагатися зупинити автомобіль, але ОСОБА_1 навалився на нього всім свої тілом і почав відбирати кермо, чим заважав потерпілому загальмувати. Потерпілий наголошував, що перебував у стресі, і не усвідомлював, що відбувається навколо нього, він хотів доїхати до людей і там зупинитись. На уточннючі запитання пояснив, що в той час як вони ще не доїхали до перехресття, він намагався скинути ОСОБА_1 , то збільшуючи, то зменшуючи швидкість руху автомобіля.

Захисник Старенький С.Є. в судовому засіданні клопотав про закриття провадження, оскільки ОСОБА_1 не був пасажиром автомобіля, рятував своє життя, тож діяв у стані крайньої необхідності.

За клопотанням захисника Старенького С.Є. в судовому засіданні було допитано в якості свідка дружину ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка суду розповіла, що в той день її з роботи мав забрати чоловік, однак вони не змогли проїхати, оскільки рух їм загородив інший транспортний засіб. Свідок зазначила, що її чоловік підійшов до водія того авто, аби поговорити, при цьому повідомила, що ОСОБА_1 розмовляв із водієм стоячи біля дверей автомобіля. Зненацька свідок побачила, як її чоловік стрімко почав кудись від`їжджати, висячі на водійських дверях вказаного автомобіля. За 5-8 хвилин чоловік пішки повернувся та повідомив, що сталась ДТП і йому потрібно залишитись, після чого вона сама поїхала до дому. На уточнюючі запитання суду пояснила, що початок руху автомобіля вона не бачила, при цьому автомобіль, за її словами рухався дуже швидко.

Крім того, за клопотанням представника потерпілого в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 . Свідок суду пояснив, що того дня він, разом із водієм, їхав на службовому автомобілі марки «Тойота королла» чорного кольору по вулиця Євгена Мірошніченка. В цей час свідок побачив, як що на зустріч їм рухався автомобіль «Hyundai Getz», світлого кольору. Свідок зазначив що він бачив, як якась людина намагалася заскочити всередину автомобіля в той час як авто їхало. Тоді з метою уникнення зіткнення він дав вказівку водію взяти праворуч. Далі він побачив, що зустрічний автомобіль так само почав їхати направо і з`їхав з дороги. Свідок зупинив свій автомобіль та підійшов спитати чи потрібна допомога. ОСОБА_1 спочатку мовчав, а потім розповів свідкові, що в нього з потерпілим стався конфлікт і додав, що свідкові пощастило, що ОСОБА_1 вивернув кермо вправо, а тому вдалось уникнути ДТП. Водій автомобіля в цей час був у шоковому стані. Після чого ОСОБА_1 кудись пішов і згодом повернувся. Свідок пояснив, що в нього склалося враження, що ОСОБА_1 на ходу намагався застрибнути в автомобіль, однак стверджувати напевно не може. Вказував, що аварії вдалось уникнути завдяки тому, що його автомобіль почав їхати правіше, і якби його автомобіль не змінив напрямок свого руху, то пошкодження б отримали і автомобілі, і сам ОСОБА_1 .

Також в ході судового розгляду судом було досліджено три відеофайли «відео дтп 14.02.23», «Camera1_192.168.0.211_192.168.0.211_0709_1037_ 3770284» та «Camera1_192.168.0.212_192.168.0.212_0719_1142_ 3489732», надані захисником Стареньким С.Є. , на яких зафіксовано рух автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. А.Цедіка до перехрестя з вул. Є. Мірошніченка і далі автомобіль здійснив керований поворот ліворуч та виїхав на вул. Є.Мірошніченка. Згідно відеозаписів під час руху автомобіля ОСОБА_1 знаходився у відкритих дверях автомобіля з боку водія, при цьому корпусом нахилявся в середину автомобіля.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, клопотання захисника, та заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, та надані відеозаписи приходить до наступного висновку.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 5.2 А Правил дорожнього руху передбачає, що пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні: сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування.

Пункт 5.2 Г Правил дорожнього руху передбачає, що пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пункт 5.3 А Правил дорожнього руху передбачає, що пасажирам забороняється: під час руху відвертати увагу водія від керування транспортним засобом та заважати йому в цьому.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст. ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Згідно з вимогами ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень обох учасників ДТП, а також свідків ОСОБА_1 не вважався пасажиром автомобіля ні в очах усіх учасників ДТП, ні в очах сторонніх осіб, якими в даному випадку були свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не мав умислу на умисне порушення Правил дорожнього руху, і як вбачається зі змісту його пояснень діяв в умовах за яких вважав, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека. Наявність підстав у ОСОБА_1 вважати що така небезпека є реальною підтверджується наданими суду відеозаписами та показаннями обох свідків, зокрема свідок ОСОБА_4 підтвердив існування ризику настання ДТП, а свідок ОСОБА_3 вказала, що автомобіль їхав на значній швидкості.

Більше того, зі слів потерпілого ОСОБА_2 він намагався скинути ОСОБА_1 застосовуючи такі небезпечні маневри під час керування автомобілем, як різкий набір та скидання швидкості. При цьому не зміг надати суду розумних пояснень з яких причин він не зупинив автомобіль коли виявив, що ОСОБА_1 знаходиться у нього на автомобілі. До тверджень потерпілого, що він був наляканий через агресивну поведінку ОСОБА_1 і тому бажав доїхати до людей, де попросити допомоги, суд ставиться критично, оскільки подія сталась у середмісті Києва у денний час, а отже є незрозумілим куди саме мав намір їхати потерпілий, розуміючи, що ззовні керованого ним автомобіля знаходиться людина, яка у такий спосіб знаходиться у небезпечному стані і уникнути такої небезпеки водій ОСОБА_2 міг шляхом зупинки автомобіля.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний єдиним та безумовним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

У рішеннях Європейского суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейский суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно ст. 18 зазначеного Закону пасажир - це особа, яка користується транспортним засобом, але не причетна до керування ним.

Більш точне визначення статусу пасажира наведено в п. 1.10 ПДР, а саме - пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і знаходиться в ньому, але не причетна до керування ним.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував ззовні транспортного засобу, принаймні частково і не мав наміру ним користуватись, а його дії можуть бути пояснені в очах стороннього незалежного спостерігача як спроба припинити дії водія, що загрожували життю та здоров`ю ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був пасажиром в розумінні Правил дорожнього руху, а відтак - не був учасником дорожнього руху в розумінні ст. 124 КУпАП України.

Враховуючи викладене, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП може бути вчинено лише учасником дорожнього руху, в той час як ОСОБА_1 такого статусу не мав, оскільки не був ні водієм, ні пасажиром транспортного засобу, як про це наголошував зокрема і потерпілий ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення

З огляду на викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 124, 247, 251, 252, 280, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя Шевченківського

районного суду міста Києва М.С. Антонюк