Справа № 344/350/23
Провадження № 33/4808/220/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02 січня 2023 року о 03 год. 15 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Максимовича 12, у місті Івано-Франківську керував транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці очей,які не реагують на світло та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся.

Вказує на те, що невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати своє право на захист.

Зазначає, що твердження судді про однозначну відмову водія транспортного засобу від проходження запропонованого огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Вважає, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим такий огляд вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом вини у вчиненні правопорушення.

Стверджує, що у протоколі про адміністративне правопорушення суть порушення сформульовано незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій ( на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду.

Вважає, що посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на те, що водієм транспортного засобу було допущено порушення вимог п.2.5 ПДР України не ґрунтується на законі, оскіль ки цей пункт передбачає відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, який здійснюється поліцейським, який складав такий протокол.

Апелянт вказує на те, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу на те,що при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги підсудності, оскільки він не зареєстрований у м. Івано-Франківську , а тому справа була не підсудна Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області і мала бути направлена за підсудністю до Верховинського районного суду Івано-Франківської області.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, яке відбулось 28.03.2023 року ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, заявив клопотання про відкладення розгляду провадження, стверджуючи, що не мав можливості своєчасно ознайомитись з матеріалами справи та укласти договір на надання правової допомоги з адвокатом. Вищевказане клопотання ОСОБА_1 було задоволено та з метою забезпечення права останнього на ефективний захист своїх інтересів в суді апеляційної інстанції розгляду апеляційної скарги було відкладено на 13.04.2023р. При цьому, ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги, що підтверджується відповідною розпискою про перенесення розгляду справи ( провадження)

Зокрема, з матеріалами справи ОСОБА_1 був ознайомлений 28.03.2023 року, що підтверджується його заявою, яка міститься в матеріалах справи.

Однак, в наступне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, не звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду провадження. В подальшому розгляд провадження апеляційної скарги ОСОБА_1 також було призначено на 08.05.2023 року, 30.05.2023року та 04.07 2023 року.

Однак, в судові засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, а процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він фактично відмовляється від свого права бути заслуханим в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта..

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про порушення вимог закону щодо підсудності розгляду провадження, оскільки відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, розглядаються за місцем їх вчинення.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, Івано-Франківський міський суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 351203 від 02.01.2023, у якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 перебував з ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження такого огляду у медичному закладі-відмовився; відомостями, які зазначені у листі КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» №11 від 02.01.2023 року та відповідно до яким ОСОБА_1 перебуваючи безпосередньо в КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що повністю доведено в ході судового розгляду.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Доводи ОСОБА_1 своїй апеляційній скарзі, про те, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол є недопустимим доказом вини апелянта необхідно визнати безпідставними, оскільки вони носять голослівний бездоказовий характер та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння або неможливості проведення такого огляду на стан сп`яніння поліцейським, такий огляд повинен бути поведений у медичному закладі відповідним лікарем.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які дозволяли ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що дії працівників поліції не відповідали вимогам ст.266 КУпА, оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та відеозаписом з відео реєстраторів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№351203 від 02.01.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 02 січня 2023 року о 03 год. 15 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Максимовича 12, керував транспортним засобом марки Vollkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці, які не реагують на світло. Поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою інспектором взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області капітан поліції Рібей В.І…Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису у вказаному протоколі і пояснень відмовився.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він вважає, що відносно нього працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідності до вимог закону, оскільки йому не надано право на надання правової допомоги, а також направлення на проведення медичного огляду в його присутності не складалось та йому не було вручено.

Апеляційний суд вважає вищевказані доводи апелянта в суді апеляційної інстанції є неспроможними та безпідставними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на захисника, яке передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Так, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 02.01.2023 року о 03 год. 20 хв. направлявся до КНП «ПНЦ ІФ- ОР».

Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, зіниці очей, які не реагували на світло, не поведінка, що не відповідала обстановці. Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Таким чином, направлення водія транспортного засобу до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння є правовою підставою для проведення такого огляду лікарем відповідного медичного закладу.

Під час судового розгляду суду першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, куди його було доставлено працівником поліції для проведення відповідного медичного огляду.

Так, відповідно до виписки з журналу реєстрації випадків відмов від огляду на стан сп`яніння ( запис№2) в КНП «Прикарпатський наркологічний центр» ОСОБА_1 , який був доставлений в медичний заклад 02.01.2023року о 03 год.40 хв. для медичного огляду на стан сп`яніння, відмовився від такого огляду . ( а.п.4)

Апеляційний суд вважає, що відсутність даних про проведення огляду на стан сп`яніння, за наявності певних ознак перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, які належним чином зафіксовані сукупністю досліджених судом доказів, додатково свідчить про те, що такий огляд не було проведено саме у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу проходити такий огляд.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, з відеореєстратора патрульної машини працівників поліції, встановлено, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 . Також встановлено перебування ОСОБА_2 з ознаками наркотичного сп`яніння та відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вказане відео також підтверджує законність та послідовність дій працівників поліції на місці складання протоколу..

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння та запропонував пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відеозаписи містять відомості про роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, а також правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

На відеозаписах зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП та його відмова надати письмові пояснення, розписатися у відповідних графах протоколу та отримати копію протоколу.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , про що останньому було повідомлено та останній погодився пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які мають істотне значення для розгляду даного провадження.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, санкція даної статті передбачає також відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв