ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5633/22 Головуючий в 1 інст. Тучков С.С.
Провадження № 33/807/264/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Заруднього І.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно працевлаштованого в ЮГ «Автотранс» на посаді водія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 04.11.2022 року о 14-41 годині в м. Запоріжжя, Комунарському районі по вул. Космічна біля будинку 120, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Водію ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6820, або у медичному закладі у лікаря нарколога, на що громадянин ОСОБА_1 відповів відмовою. Водія ОСОБА_1 було попереджено про повторність, від керування транспортним засобом відсторонено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що працівники поліції в супереч вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» здійснили незаконну зупинку транспортного засобу.

Відеозапис є недопустимим доказом, оскільки в протоколі вказаний запис не зазначався. Також вказані відеозаписи не підтверджують здійснення керування ним автомобілем.

Вказує, що під час події він не відмовлявся від огляду, а навпаки прохав здійснити огляд на місці зупинки, що підтверджується відеозаписом.

Працівники поліції своїми діями фактично примушували його до відмови від проходження огляду.

Згідно відеозапису у нього відсутні будь-які ознаки сп`яніння, що додатково вказує на незаконність дій працівників поліції.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Заруднього І.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Постановою районного суду від 25.01.2023 року до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вказаний висновок суду підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ААД №390385 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 04.11.2022 року о 14-41 годині в м. Запоріжжя, в. Комунарському районі по вул. Космічна біля будинку 120, керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Водію ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6820, або у медичному закладі у лікаря нарколога, на що громадянин ОСОБА_1 відповів відмовою. Водія ОСОБА_1 було попереджено про повторність, від керування транспортним засобом відсторонено; актом огляду та направленням водія на огляд (а.с.3-4), якими встановлено, що під час події у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Під час події працівниками поліції велась відеофіксація за допомогою боді-камери. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду, як на місці зупинки, так в закладі охорони здоров`я відмовився; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи з місця події. Змістом вказаних відеозаписів встановлено, що водій ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції пройти огляд відмовився, що виразилося в його поведінці та висловлюваннях. ОСОБА_1 без примусу та самостійно вказав, що він вживав алкогольні засоби, вину визнав та просив вирішити справу іншим шляхом.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_2 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про те, що працівником поліції не було оголошено ознак алкогольного сп`яніння, а тому було істотно порушено процедуру освідування водія.

Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши стан ОСОБА_1 , та повідомивши йому, що від нього чутно запах алкоголю, дійшли до висновку, що останніх може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Посилання сторони захисту на те, що працівники поліції нібито порушили вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставним, виходячи з наступного.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та достатні докази, які безумовно свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта про те, що у поліцейських були відсутні причини для зупинки автомобіля, передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказані твердження жодним чином не впливають на висновки місцевого суду, які є правильними та обґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії росії, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів додаткові повноваження для забезпечення безпеки порядку, зокрема перевірку документів та поверхневий огляд транспортних засобів. Особливо такі вимоги є актуальними на територіях, які вважаються прифронтовими, наприклад, як місто Запоріжжя.

Одночасно суд звертає увагу на те, що з відеозапису видно, як працівники поліції за орієнтуванням переслідують саме автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та зупиняють його.

Твердження апелянта про недопустимість відеозапису, оскільки на нього не було зазначено посилання в протоколі про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, є формальним та таким, що не породжує підстав для скасування судового рішення.

Крім того з протоколу в графі «свідки» та в акті огляд вказано, що велась відеофіксація.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що дійсно в протоколі не відображено докази у вигляді відеозаписів, однак апелянт в скарзі не обґрунтовує належним чином, як таке порушення могло вплинути на реалізацію його основоположних прав і свобод та як таке порушення могло спотворити доведеність його вини в установленому порядку.

Будь-яких істотних порушень чи певних фальсифікації судом не встановлено.

Отже, суд наголошує, що відеозапис працівників поліції повністю узгоджується з іншими письмовими доказами в справі, що в свою чергу дає підстави для єдиного висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів керування ним автомобілем є безпідставними, оскільки змістом відеозапису встановлено факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинку працівниками поліції. Під час зупинки автомобіля і під час спілкування з ОСОБА_1 інспектором виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці або в закладі охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 почав ухилятися, і в подальшому відмовився, що стало підставою для складання матеріалів за п.2.5 ПДР України.

Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 була адекватна поведінка та відсутні ознаки сп`яніння є безпідставним, оскільки суд виходить з того, що згідно протоколу притягається до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд вказує, що відмова водія від проходження огляду є закінченим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому такі доводи апелянта в контексті вищенаведених обставин є необґрунтованими.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вказує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/5633/22