Справа №584/102/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Токарєв С. М.
Номер провадження 33/816/280/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Руднєва Є.Г. на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 655 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двісті п`ятнадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 грн. 00 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно протоколу серії А № 117 від 19 січня 2023 року про військове адміністративне правопорушення, вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_1 , солдат, стрілець 1 відділення окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду 14.01.2023 близько 22-00 години на позиціях 3 ротного опорного пункту військової частини НОМЕР_1 вчинив розпивання міцного алкогольного напою горілка в об`ємі 0,25 літра, в результаті чого 14.01.2023 виконував обов`язки військової служби у нетверезому стані та перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані в районі виконання завдань військовою частиною НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження постанови Путивльського районного суду Сумської області від 19 січня 2023 року, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи не приймав, про дату та час судового засідання повідомлений не був, копію постанови не отримував, 06 лютого 2023 року копія постанови була отримана матір`ю ОСОБА_1 , у зв`язку з викладеним просив поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову.

Вказував апелянт про те, що в постанові міститься посилання на письмову заяву ОСОБА_1 , у якій той начебто визнав свою вину у вчиненому, однак останній заперечує проти даної заяви, адже вона була написана під примусом керівництва військової частини НОМЕР_1 та не відповідає дійсній волі особи.

Вважав, що судом було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки справа була розглянута у його відсутність, він не мав змоги користуватися юридичною допомогою адвоката, надати пояснення, заявляти клопотання, просити про допит свідків.

Зазначав, що ОСОБА_1 , за обставин викладених в протоколі , алкогольні напої не вживав та не перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані, в період 14.01.2023 по 15.01.2023 у ОСОБА_1 відбувся конфлікт з раніше невідомим йому військовослужбовцем, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді ножових поранень.

Наголошував, що в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження розпивання, перебування та виконання обов`язків ОСОБА_1 на території військової частини в інкримінуємий йому час, зокрема покази свідків, ким і коли був виявлений, графік роботи та табель обліку часу з 14.01.2023; інформація, зареєстрована у встановленому порядку, що стала підставою для направлення ОСОБА_1 на медичний огляд; висновок службового розслідування за фактом правопорушення.

Вважав, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги, передбачені ст.256 КУпАП, зокрема не розкрито суть правопорушення, не можливо встановити об`єктивну сторону правопорушення (підтвердити або спростувати), відсутні свідки порушення, які б могли підтвердити викладені у протоколі факти.

Вказував, що у порушення вимог Інструкції про порядок складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення № 329 від 23.10.2023 протокол складено на п`яту добу після виявлення військовослужбовця, що вчинив військове адміністративне правопорушення, крім цього в порушення вимог Інструкції з оформлення в національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення від 23.08.2017 року № 726 ОСОБА_1 в присутності двох свідків не було запропоновано добровільно пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, відповідний акт в матеріалах справи відсутній.

Зазначав, що з матеріалів справи встановлено, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутній, міститься лише лист за результатами токсикологічного дослідження.

Звертав увагу на те, що в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 було виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння близько 22-00 год. 14.01.2023, а огляд проведено в КПН «Глухівська міська лікарня» ГМР о 03 год. 40 хв. 15.01.2023, тобто через 05 год. 40 хв з порушенням вимог ч.4 ст.266 КУпАП.

Отже, просив суд визнати неналежним та недопустимим доказом результат токсикологічного дослідження КНП «Глухівська міська лікарня» Глухівської міської ради № 21 від 16.01.2023, адже він не відповідає вимогам п.16 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, огляд проведено з порушенням п.4 розділу І Інструкції , а тому згідно ч.5 ст.266 КУпАП він є недійсним.

Вважав, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В судове засідання призначене на 07 липня 2023 року на 13 год. 00 хв. до апеляційного суду ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Руднєв Є.Г., в черговий раз, не з`явились.

Від захисника Рунєва Є.Г. надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він не зможе з`явитись у судове засідання до апеляційного суду в зв`язку з зайнятістю в слідчих діях.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цього клопотання і чергового відкладення судового розгляду виходячи з наступного :

Так, у провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з 22 лютого 2023 року.

Розгляд даної справи було призначено на 11-20 годину 14 березня 2023 року, в судове засідання на цю дату ніхто не з`явився, розгляд справи було відкладено на 09-30 годину 07 квітня 2023 року. Разом з тим 06 квітня 2023 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є.Г. надіслав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з відрядженням до місті Києва, вказана заява була задоволена, розгляд справи відкладено на 10-00 годину 19 травня 2023 року.

Разом з тим, 18 травня 2023 року від захисника ОСОБА_1 - адвоката Руднєв Є.Г. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеної на 10-00 годину 19 травня 2023 року в зв`язку з відрядженням до міста Києва, вказане клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено на 13-00 год. 07 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У частинах 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває апеляційна скарга його захисника, в судові засідання не з`являється, а захисник Руднєв Є.Г. будучи апелянтом, не має можливості приймати участь у судовому засіданні при її розгляді, апеляційний суд дійшов висновку, що як захисник, так і ОСОБА_1 не бажають приймати участь у апеляційному перегляді даної справи.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 та його захисник Руднєв Є.Г., будучи своєчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання, подали повторні клопотання про відкладення судового засідання, що дає підстави для висновку про зловживання ними наданими їм правами.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляді в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником ОСОБА_1 - адвокатом Руднєвим Є.Г. апеляційної скарги на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року, у відсутність апелянтів, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 172-20 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в судовому засіданні 23 січня 2023 року не був присутній, копія постанови йому направлена не була.

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року, яку захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є.Г. просив скасувати, а провадження у справі закрити, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримані повною мірою не були, оскільки при прийнятті рішення поза увагою та без належної оцінки суду залишились фактичні обставини, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Тобто, ч.1 ст.172-20 КУпАП передбачає такі окремі кваліфікуючі ознаки:

1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;

2) поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

3) виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

4) відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Так, згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А № 117 від 19.01.2023 про військове адміністративне правопорушення: військовослужбовець ОСОБА_1 , солдат, стрілець 1 відділення окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду 14.01.2023 близько 22-00 години на позиціях 3 ротного опорного пункту військової частини НОМЕР_1 вчинив розпивання міцного алкогольного напою горілка в об`ємі 0,25 літра, в результаті чого 14.01.2023 виконував обов`язки військової служби у нетверезому стані та перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані в районі виконання завдань військовою частиною НОМЕР_1 .

Тобто, згідно фабули протоколу ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що о 14.01.2023 він виконував обов`язки військової служби у нетверезому стані та перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані в районі виконання завдань військовою частиною НОМЕР_1 .

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

При цьому, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, і не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, суд розглянувши матеріали, що надійшли від командира військової частини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП, ухвалив постанову, якою визнав винним ОСОБА_1 за ч. 3 ст.172-20 КУпАП і наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 215 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3655 грн.

Таке рішення суд прийняв на основі наступних доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії А № 117 від 19.01.2023 року, даних листа КНП "Глухівська міська лікарня" Глухівської міської ради від 18.01.2023 № 86/01-13, згідно якого у ОСОБА_1 відповідно до токсикологічного дослідження № 21 від 16.01.2023 - вміст етилового спирту (дата та час відбору крові для дослідження 15.01.2023 о 03-40 год.) - 1,39 ‰.

При цьому, як слідує з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, стан сп`яніння у ОСОБА_1 було виявлено за таких обставин : 15 січня 2023 року о 00.10 годині він отримав ножове поранення. Був доставлений до лікарні, там йому надавалась медична допомога і о 03.40 годині була взята кров для дослідження. І згідно результатів дослідження встановлено стан сп`яніння.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження розпивання, перебування та виконання обов`язків ОСОБА_1 на території військової частини в інкримінуємі йому час та місце, а саме 14.01.2023 близько 22-00 години на позиціях 3 ротного опорного пункту військової частини НОМЕР_1 , тобто не доведена вина ОСОБА_1 та не спростована його позиція про те, що він не виконував обов`язки військової служби, алкогольні напої не вживав та не перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані.

Відповідальність за перебування в стані алкогольного сп`яніння передбачена для військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів не просто у зв`язку з наявністю такого статусу, а пов`язується з перебуванням таких осіб на території ВЧ та/або виконання ними обов`язків військової служби.

Водночас, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього доказів в їх сукупності не вбачається, що ОСОБА_1 14.01.2023 року перебував на території військового об`єкту у нетверезому стані в районі виконання завдань військовою частиною НОМЕР_1 та виконував обов`язки військової служби у нетверезому стані.

Сукупність викладених вище обставин вказує на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються наявними у справі і наданими суду доказами.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи зазначене, постанова судді щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Разом з тим, враховуючи викладене, оскільки апеляційний суд скасовує постанову у зв`язку з відсутністю в діях особи складу правопорушення, та закриває провадження, тому не вдається до аналізу інших доводів апеляційної скарги адвоката Руднєва Є.Г.

Керуючись ст.294КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Руднєву Є.Г. строк на оскарження постанови Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Руднєва Є.Г. - задовольнити.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 23 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.