Справа № 140/777/15-п
Провадження №3-в/930/2/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2023 року м.Немирів

Суддя Немирівського районного суду Вінницької області Войницька Т.Є., за участю секретаря Вакар Г.І., розглянувши заяву адвоката Менчука М.В. про визнання постанови такою, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.04.2023 року адвокат Менчук М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною вище заявою, яку мотивував тим, що 23.04.2015 року постановою Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки. Станом на дату розгляду справи №140/777/15-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, останній знаходився в зоні бойових дій, в зв`язку із чим, в силу об`єктивних причин не мав можливості взяти участь у судовому засіданні, таким чином про наявність прийнятого рішення не знав. Копія прийнятого рішення за адресою місця проживання ОСОБА_1 не направлялася. Відповідно до записів з військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , 21.07.2014 був мобілізований до Збройних сил України та 08.09.2015 на підставі Указу президента України №328/2015 звільнений в запас. В 2023 році ОСОБА_1 , маючи намір на отримання водійського посвідчення категорії «СЕ», звернувся до Територіального сервісного центру №0544 РСЦ ГСЦ МВС, на що останньому було відмовлено та постановлено до відома про наявність невиконаної постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 23.04.2015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Враховуючи, що з моменту прийняття постанови Немирівським районним судом минуло 8 (вісім) років, вважає, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку із закінченням строку давності виконання зазначеного судового рішення.

Адвокат Менчук М.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява адвоката Менчука М.В. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно частин 1,4 статті 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Положеннями частини 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Згідно статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до статті 305 Кодексу України про адміністративні правопорушення контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Як було встановлено судом, постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.04.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк два роки. Відомості щодо вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 у постанові суду відсутні.

Згідно даних системи документообігу суду Д-3 постанова суду від 23.04.2015 щодо ОСОБА_1 набрала законної сили і скерована до виконання 06.05.2015.

Згідно листа територіального сервісного центру МВС №31/2/0544 від 17.06.2023, наданого на запит суду, постанова Немирівського районного суду від 23.04.2015 у справі №140/77/15-ц була внесена до Єдиного державного реєстру МВС 09.06.2015 року ВДАІ Немирівського РВ УМВС у Вінницькій області.

Разом з цим, як вбачається із зазначеного листа, відомостей про вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1 даний реєстр не містить, а саме посвідчення водія ОСОБА_1 в ТСЦ №0544 не надходило.

Згідно статті 321 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, яка була чинною на момент винесення постанови і звернення її до виконання, водії транспортних засобів, судноводії і особи, що порушили правила полювання, вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені в неї документи.

Отже, з моменту винесення постанови суду від 23 квітня 2015 року та звернення її до виконання сплинуло більше 8 років, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось, постанова суду фактично виконана не була.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на наявність ст. 303 КУпАП законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка скерована судом до виконання, однак не виконана відповідним органом протягом тривалого періоду часу, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст.1,7,39,245,246,268,298,300,303,305і326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст.ст.3,24,55,124,129,129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки, чим створив підґрунтя для можливих зловживань з боку останніх.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 , стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції доКУпАПіншої норми закону, зокремаКК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою є ст. 80 КК України, яка розташована у розділі XII «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше. 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше-10 років за особливо тяжкий злочин/Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч, 3 і 4 ст. 80 КК).

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе застосування до правовідносин, які виникли, аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання по закінченню строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки- у разі засудження до покарання менш суворого, чим обмеження волі).

Оскільки постанова Немирівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року не була виконана протягом 2 років з дня набрання нею законної сили, та відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_1 ухилявся від відбування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 та звільнення ОСОБА_1 від відбування накладеного адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови суду.

Керуючись ст. ст. 303-305 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву адвоката Менчука Максима Володимировича - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, накладеного постановою Немирівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 130 КУпАП в справі №140/777/15 п у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Є.Войницька