"21" квітня 2023 р. Справа № 363/1666/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ГУ ДПС у Київській області щодо

ОСОБА_1 , директора ТОВ «ВАЛІКОМ», місцезнаходження м. Вишгород, пром. майданчик «Карат» буд. 2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «ВАЛІКОМ» вчинив порушення ведення податкового обліку з порушеннями, а саме порушено п. 188.1 ст.188., п. 189.1 ст.189, пп. «г» п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення за грудень 2022 на суму 232575 грн.; ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про закриття провадження у справі за відсутності складу правопорушення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України тягне за собою накладення штрафу у розмірі від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених у ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. а та b ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Згідно принципу автономного тлумачення та установленої практики ЄСПЛ поняття «кримінальне обвинувачення» має для суду автономний зміст і не залежить від його розуміння законодавства держав учасниць Конвенції і може означати «звинувачення у вчиненні правопорушення».

Права особи на захист є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1 і 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу).

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 Кодексу).

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що його складено у відсутність ОСОБА_1 , копію якого останньому не вручено, пояснення з приводу зазначеного в протоколі правопорушення не відібрано, його процесуальні права не роз`яснено.

Також, в матеріалах адміністративної справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлено про час та місце складання адміністративного протоколу, відібрання пояснень з приводу обставин правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що останній повідомлявся про необхідність з`явитися до ГУ ДФС у Київській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно протоколу, особу ОСОБА_1 належним чином не встановлено, документи які б це підтвердили до матеріалів справи не долучено, повні анкетні дані ОСОБА_1 в протоколі не зазначені, зокрема не зазначено дату його народження, фактичне місце проживання, місце реєстрації.

Також, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що ОСОБА_1 дійсно є директором ТОВ «ВАЛІКОМ».

Крім того, у матеріалах справи не міститься будь-яких доказів, в розумінні ст. 251 КупАП, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, окрім акту перевірки, який на даний час ним оскаржується, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Диспозицією частини 1 статті 163-1 КУпАП встановлено, що правопорушенням є ведення податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, встановлених організаційним законом порядок ведення податкового обліку (див. рішення ВАСУ від 31.01.2013 у справі N 2а-8185/09/0670).

При цьому встановлене завищення або заниження розміру від`ємного значення не визначено складом адміністративного правопорушення нормами КУпАП та відповідно не є компетенцією загального суду при вирішенні питань про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ведення податкового обліку (див. рішення ВАСУ від 30.10.2013 у справі N 2а-1670/4665/12), відповідно суд встановленню факту завищення або зменшення розміру від`ємного значення не надає оцінки та аналізу.

У п.56.1 ст. 56 ПК України, зазначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Як передбачено п.56.2 ст.56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2023 року ТОВ «ВАЛІКОМ» надав заперечення на акт, відповідно до якого визначено суму завищення суми від`ємного значення.

А тому, у зв`язку із зверненням до ГУДПС у Київській області із запереченнями, факт зобов`язання вважається неузгодженим, а отже і порушення, які зафіксовані в акті перевірки та на підставі яких складений протокол про адміністративне правопорушення, на теперішній час не є належними доказами на підтвердження винуватості.

Враховуючи викладені обставини, підстави вважати безспірно доведеним факт допущених порушень з боку ОСОБА_1 відсутні.

Також, в протоколі у формулюванні суті правопорушення не вказано в чому саме виявилось інкриміноване ОСОБА_1 порушення ведення податкового обліку, коли в протоколі містяться лише загальні посилання на норми Податкового кодексу України.

Сам лише факт складання протоколу, а також наявні в ньому докази в основу безсумнівного рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП покладені бути не можуть.

В протоколі про адміністративне правопорушення не вказана конкретна форма вчиненого нею правопорушення, не вказані дані його вчинення.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року ), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи непростих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за брак таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Складання протоколу податковим органом відображає лише позицію однієї із сторін, а тому робити висновок про наявність у діях посадової особи платника податків вини у порушенні встановленого порядку ведення податкового обліку за відсутності будь-яких інших доказів, немає підстав.

Зі змісту ст.ст. 245, 248 КУпАП випливає, що одним із основних завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, рівність всіх громадян перед законом і органом, що розглядає справу.

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

Таким чином справа підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9 та 247 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

провадження в справі щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд протягом 10 днів.

Суддя С.В. Олійник