КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/3388/2023 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 372/765/23 Суддя у І інстанції: Тиханський О.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Александрова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 11 лютого 2023 року о 08.25 год. в м. Обухів по вул. Київська, 22, керував транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився з використанням спеціальних технічних засобів та за допомогою алкотестеру «Алкотест», показник якого 0,51‰ алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та: направити/повернути матеріали справи до місцевого суду для розгляду заяв про відвід та розгляду справи по суті після вирішення заяв про відвід; провадження у справі про притягнення його ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення КУпАП, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2029, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ОСОБА_1 вважає постанову суду незаконною, постановленою без з`ясування всіх обставин справи, оскільки суд підійшов до спрощеного розгляду, послався у рішенні на неіснуючі докази, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та доказам у справі, а докази вчинення ним ( ОСОБА_1 ) інкримінованого правопорушення відсутні.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового розгляду, на переконання апелянта, полягає в наступному:

- у протоколі відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як і не запрошувались працівниками поліції свідки при огляді його ( ОСОБА_1 );

- у справі відсутній висновок лікаря, всупереч тому, що письмове направлення на огляд містить інформацію про направлення та фактичне доставлення його ( ОСОБА_1 ) на огляд до Обухівської ЦРЛ;

- у рапорті працівника поліції Нехай Р. зазначено, що огляд фіксувався на бодікамеру 475513 та 477079, проте поліцейським не висвітлено його ( ОСОБА_1 ) ставлення до огляду, його результатів, як і була прихована інформація щодо його ( ОСОБА_1 ) незгоди з результатом, що, у свою чергу, стало підставою для складання направлення на огляд до Обухівської ЦРЛ, до якої його фактично не доставили, медичний огляд проведений не був, а протокол фактично складений за результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, з яким він ( ОСОБА_1 ) не був згоден;

- акт огляду не складався у його ( ОСОБА_1 ) присутності, підпис в означеному акті йому не належить і не схожий у порівнянні з підписом у протоколі про адміністративне правопорушення;

- відеозапис, наявний в матеріалах справи, як при ознайомленні 28 лютого 2023 року з матеріалами справи не відтворився з невідомих причин, так і в судовому засіданні дослідити його не виявилось за можливе.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на порушення працівника поліції приписів ст. 266 КУпАП, апелянт вважає, що матеріали справи за відсутності відеозапису та письмових пояснень свідків не містять належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, апелянт звертає увагу, що він заявляв мотивований судді Тиханському О.Б. та усьому суду, відвід розглядала інша суддя, якій, у свою чергу, адвокат Александров Д.О. заявив відвід. Суддя сама на себе розглянула заяву про відвід, відмовила у його задоволенні, як і відмовила у задоволенні заяви про відвід судді Тиханському О.Б. Після цього ОСОБА_1 офіційно подав заяву про відвід суддям Обухівського районного суду Київської області, проте ця заява взагалі не розглядалась і свого вирішення не знайшла. В подальшому апелянт звернувся зі скаргою на дії судді Тиханського О.Б. до ВРП та на цій підставі заявив відвід судді Тиханському О.Б., вважаючи наявною упередженість останнього у розгляді даної справи. Через канцелярію суду він подав мотивовану та обґрунтовану заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 31 травня 2023 року, проте суддя Тиханський О.Б. клопотання не задовольнив, заяву про відвід розглянув сам на себе, не знайшовши підстав для її задоволення, та в цей же день прийняв оскаржувану постанову. З огляду на викладене, посилаючись на положення ст. 81 КПК України, якими регламентовано, що у випадку відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України, зазначаючи, що розгляд заяв про відвід судді Тиханському О.Б. цим же суддею залишений без задоволення, вважає, що у законний спосіб заявлені у даній справі відводи судді вирішено не було, що призвело до розгляду даної справи незаконним складом суду, а тому оскаржувана постанова не може бути визнана законною, обґрунтованою та підлягає безумовною скасуванню. Оскільки, як зазначає апелянт, положеннями ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вказані недоліки, скасовуючи означену постанову, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в України (ст. 8 Конституції України), ОСОБА_1 вважає, що постанова підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції в іншому складі суду.

В судове засідання ОСОБА_1 , який повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду належним чином, не з`явився, про поважність свого неприбуття суд апеляційної інстанції не повідомив, що, у відповідності до приписів ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи у його відсутність, з урахуванням і того, що його інтереси в суді апеляційної інстанції представлені адвокатом Александровим Д.О.

Вислухавши захисника Александрова Д.О. на підтримку доводів апеляційної скарги про скасування постанови з призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції в іншому складі суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, слід прийти до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

З матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_1 встановлено, що:

- 11 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 142807 за порушення останнім п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху (ас. 1);

- 23 лютого 2023 року матеріали справи надійшли до Обухівського районного суду Київської області і відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2023 року визначеного головуючого суддю (суддю-доповідача): Тиханського О.Б. (ас. 10);

- 12 квітня 2023 року на адресу місцевого суду для долучення до матеріалів справи надійшов диск з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, що застосовувався під час складання адміністративних матеріалів (ас. 35, 36);

- 8 травня 2023 року безпосередньо до районного суду ОСОБА_1 подана заява про відвід судді Тиханському О.Б. Як зазначив ОСОБА_1 у поданій заяві, після вивчення наявних у справі доказів суддя Тиханський О.Б. переконався у тому, що наявний у справі диск не відтворюється та у позапроцесуальний спосіб, за власною ініціативою, почав збирати докази його ( ОСОБА_1 ) винуватості, зателефонував до поліції, попросив привезти йому диск з відеозаписом з бодікамер, а після отримання диску, на вимогу адвоката Александрова Д.О. не досліджувати цей новий доказ, суддя повідомив, що вже його переглянув і за його практикою майже не закриває справи за статтями 130 КУпАП, тобто, як зазначено у заяві, суддя Тиханський О.Б. вже майже заочно прийняв рішення у цій справі. Оскільки, на переконання ОСОБА_1 , колеги голови суду (Тиханського О.Б.) не будуть неупереджено розглядати подану заяву про відвід, ОСОБА_1 у заяві висловив недовіру всім суддям Обухівського районного суду Київської області та просив скерувати його заяву про відвід до Київського апеляційного суду, що, на його думку, буде запорукою неупередженого та безстороннього розгляду відводу (ас. 39);

- 8 травня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадженні № 3-зв-2/23 визначено головуючого суддю (суддя-доповідач): Висоцьку Г.В. (ас. 40);

- 18 травня 2023 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Висоцької Г.В. відмовлено у задоволенні заяви захисника Александрова Д.О. про відвід судді Висоцької Г.В., та цього ж дня ухвалою судді відмовлено у задоволенні заяви захисника Александрова Д.О. про відвід судді Тиханського О.Б. від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 372/765/23 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з мотивуванням прийнятого рішення (ас.45-46, 50-51);

- 18 травня 2023 року до місцевого суду ОСОБА_1 , з посиланням на ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, подана заява про відвід всьому складу суддів Обухівського районного суду Київської області, оскільки ОСОБА_1 , як зазначено у заяві, вважає, що відвід, заявлений голові суду, жодний суддя Обухівського районного суду Київської області не може безсторонньо та неупереджено розглядати справу та винести неупереджене рішення по відводу судді Тиханському О.Б. Одночасно просив заявлений відвід передати на розгляд до іншого суду (ас. 54);

- 29 травня 2023 року безпосередньо до місцевого суду ОСОБА_1 подав заяву, яка зареєстрована за вх. № 13777/23 про відвід судді Тиханського О.Б. за новими підставами, висловивши недовіру цьому судді з підстав того, що вказаний суддя відкрито та неприховано порушує право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд безстороннім та незалежним судом. ОСОБА_1 вказав, що 18 травня 2023 року подав заяву про відвід всьому складу судді Обухівського районного суду Київської області, проте 23 травня 2023 року прийшло смс-повідомлення про призначене судове засідання 31 травня 2023 року під головуванням судді Тиханського О.Б. Вважаючи таку поведінку судді Тиханського О.Б. упередженою, яка порочить звання судді, неприховано підриває авторитет та довіру до правосуддя, що суддя не дотримується норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, ОСОБА_1 , як зазначено в означеній заяві, з відповідною скаргою звернувся до ВРП. За викладеним, ОСОБА_1 у поданій заяві зазначив, що він: заявляє відвід судді Тиханському О.Б. за новими підставами, просив його відвести від розгляду справи № 372/765/23; не довіряє розгляд заявленого судді Тиханському О.Б. відводу всім суддям Обухівського районного суду Київської області, тому заявив відвід з розгляду відводу судді Тиханського О.Б. всім суддям цього суду; просив передати розгляд зазначеного відводу судді Тиханському О.Б. до іншого суду, найближчого до Обухівського районного суду Київської області за територією. До вказаної заяви долучена скарга щодо дисциплінарного проступку судді Обухівського районного суду Київської області Тихайнського О.Б., подана ОСОБА_1 до Вищої Ради правосуддя 24 травня 2023 року (ас. 55, 56);

- 31 травня 2023 року ОСОБА_3 безпосередньо до місцевого суду подана заява за вх. № 13986/23 про відкладення судового засідання, призначеного на 31 травня 2023 року на 12.00 год. з поважних підстав, а саме: відвід, заявлений судді Тиханському О.Б. з нових підстав, не розглянутий; відвід всім суддям Обухівського районного суду Київської області, не розглянутий; розгляд скарги, скерованої до ВРП, триває (ас. 58);

- 31 травня 2023 року суддею Тиханським О.Б. винесена постанова, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, з мотивуванням прийнятого рішення.

Отже, за дослідженими матеріалами справи встановлено, що заява ОСОБА_1 , яка подана 29 травня 2023 року за вх. № 13777 про відвід судді Тиханського О.Б. за новими підставами не вирішена по суті, а лише долучена до матеріалів провадження. При цьому суддя Тиханський О.Б. у судовому рішенні від 31 травня 2023 року зазначив, що дані заяви про відвід, які подані захисником Александровим Д.О., залишено без розгляду, як такі, що подані повторно, з метою затягування розгляду справи, необґрунтованістю та такі, що можуть свідчити про тиск на суд. Також судом відмовлено у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, оскільки за змістом оскаржуваної постанови, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, а причини, на які ОСОБА_1 посилається, не є поважними та не являються підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи строки її розгляду та залишенням без розгляду повторних заяв про відвід.

Однак, з таким висновком судді неможливо погодитись, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

За змістом ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами) суддя зобов`язаний, зокрема: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

У статті 15 Кодексу суддівської етики України, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, зазначається, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді останній заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, … коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Пунктом 12 висновку N 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 1 січня 2001 року незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Таким чином, одним із елементів довіри суспільства, в тому числі й учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить у подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 9 листопада 2006року (п.п. 49, 50, 52,53 заява N 33949/02) зазначається, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити..., чи існували переконливі факти, які могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v.Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Тобто, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності, забезпечується суддею, щодо якого відсутні сумніви у його неупередженості та безсторонності, в тому числі у стороннього спостерігача, а тому без вирішення питання про відвід судді подальший розгляд справи про адміністративне правопорушення є неможливим, оскільки може викликати сумнів у судовому рішенні, постановленому за результатами розгляду справи.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді у справі про адміністративне правопорушення, відповідно, не визначений і порядок розгляду заяви про відвід.

Однак, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Також Рада суддів України у пункті 4 рішення від 8 червня 2017 року № 34 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства можливе застосування чинних процесуальних норм за аналогією.

Таким чином, відвід, заявлений будь-яким учасником судового розгляду судді, підлягає розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що розгляд первинної заяви про відвід, поданий ОСОБА_1 , вирішений відповідно до вимог закону.

Однак, заява ОСОБА_1 , подана 29 травня 2023 року за вх. № 13777/23 про відвід судді Тиханського О.Б. за новими підставами, відповідно до Переліку індексів для реєстрації та обліку в суді судових справ (матеріалів кримінального провадження), передбаченого Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року за № 814, підлягала реєстрації, як заява про відвід (самовідвід) в справах про адміністративне правопорушення за індексом «3-зв» та передана для автоматизованого розподілу між суддями для визначення іншого судді для розгляду заяви про відвід судді Тиханського О.Б. Проте, цього зроблено не було, суддя Тиханський О.Б. залишив вказану заяву без розгляду, помилково вважаючи, що вона подана адвокатом Александровим Д.О. з тих же підстав, що і попередня, подана ОСОБА_1 , та розглянув справу по суті з прийняттям постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, оскільки заява ОСОБА_5 про відвід судді Тиханського О.Б. не була розглянута у відповідності до вимог чинного законодавства, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржувана постанова Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року ухвалена незаконним складом суду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує на безпідставності заяви ОСОБА_5 про відвід всім суддям Обухівського районного суду Київської області, без наведення конкретного обґрунтування та вирішення такого питання згідно з вимогами закону.

За встановлених обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - скасуванню, з направленням матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 до Обухівського районного суду Київської області на новий судовий розгляд, під час якого підлягають ретельній перевірці доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 направити до Обухівського районного суду Київської області на новий судовий розгляд.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва