Справа № 570/1222/23
Номер провадження 3/570/850/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м.Рівне

Cуддя Рівненського районного суду Рівненської області Красовський О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 1ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 381155 від 19.02.2023 року «…водій ОСОБА_2 , керуючи тз Volvo S40 днз НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан сп`яніння №181 від 19.02.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП» . До протоколу додаються: акт огляду, направлення, висновок лікаря №181, зобов`язання, копія постанови, відеодиск.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Іовчик О.А. в судовому засіданні пояснила, що 19.02.2023 року під час керування автомобілем «Volvo S40» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції на автодорозі Городище Рівне Старокостянтинів , в населеному пункті село Ремель, та на їх пропозицію, погодився пройти освідування в медичному закладі. На місці зупинки транспортного засобу водій відмовився пройти освідування із застосуванням технічного засобу, оскільки не довіряв газоаналізаторам. Ознаки сп`яніння, які зазначені в акті огляду поліцейським, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці заперечує. Звертає увагу, що в самому направленні зазначено про те, що огляд особи не проводився, тоді не зрозуміло, на підставі чого працівник поліції зазначає про наявні ознаки алкогольного сп`яніння. В медичному закладі огляд водія було проведено лише за допомогою технічного засобу, при цьому біологоічне середовище, а саме: сеча, кров, слина в нього не відбирались, хоча водій про це просив. Спиртні напої водій не вживав. Долучила письмові докази, що надійшли на адвокатський запит, згідно яких її довіритель є "у свідомості та орієнтованим". До цього акту огляду не була надана роздруківка з приладу "Драгер", що викликає сумнів у проведеному дослідженні. Просила провадження у справі закрити, враховуючи порушення процедури огляду водія на стан сп`яніння в медичному закладі, що тягне за собою застосування наслідків, передбачених ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 22 Інструкції №1452/735, а саме: визнання огляду особи та висновку щодо результатів медичного огляду недійсними.

Заслухавши пояснення захисника , дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція згідно з покладеними на неї завданнями, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 2 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 визначено: Національна поліція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а також передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у вказаному стані, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Питання огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, направлення водіїв для огляду на стан сп`яніння до медичного закладу, порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння регулюється: Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП); Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853, (далі за текстом Інструкція №1395); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі за текстом Порядок №1103); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за №1413/27858 (далі за текстом Інструкція №1452/735).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд приймає до уваги та погоджується з доводами захисту щодо порушення встановленої законодавцем процедури при проходженні огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння в медичному закладі , з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 р.ІІІ Інструкції №1452/735 слідує, що «за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду». Відповідно до п.16 вказаної інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного … сп`яніння, видається на підставі акту медичного огляду.

Отже, із вказаного слідує, що встановлення діагнозу є результатом обов`язкових двох дій - огляду та лабораторних досліджень.

Як слідує із пунктів 21-24 Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 181 від 19.02.2023 року, біологічні зразки у ОСОБА_2 відповідно до п.12-13 р.ІІІ Інструкції №1452/735 - не відбирались, що є безумовною підставою для застосування п.22 р.ІІІ Інструкції №1452/735, в якому зазначено, що: «Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними».

Крім того, про обов`язковість проведення лабораторного дослідження, зазначено у правовому висновку Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №823/1022/16. де п.п. 69 71, суд вказав, що: «Разом з вимірюванням вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі за допомогою технічних засобів, з метою уточнення наявних речовин впливу, проводиться лабораторна діагностика. За результатами огляду на стан сп`яніння і лабораторних досліджень установлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду, і складається висновок. Таким чином, правильним є висновки судів попередніх інстанцій про те, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку».

Вказана позиція також застосована Рівненським апеляційний судом у постановівід 13.07.2022 року по справі №569/1068/22.

Крім того, відповідно до вимог п.10 р.ІІІ Інструкції №1452/735 зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Порушення вказаних вимог, позбавляє водія реалізації своїх прав, передбачених п.14 Порядку №1103, а саме, що: «Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку»

Суд враховує, що на сьогоднішній день законодавством не встановлений порядок оскарження вказаного висновку. Разом з тим, у даній ситуації, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у справі №215/1448/17 від 18.10.2018 р, з якого слідує, що «Висновок медичного огляду підлягає спростуванню саме в справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності».

Таким чином, відсутність зразків біологічного середовища позбавляє особу реалізувати своє право на оскарження вказаного висновку, шляхом призначення відповідної експертизи, а порушення процедури проведення такого освідування свідчить на користь висновку про недопустимість цього огляду, відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП та п.22 р.ІІІ Інструкції №1452/735.

Отже, вказаний в акті медичного огляду № 181 від 19.02.2023 року результат та відомості якого покладені в основу Висновку про результати медичного огляду від 19.02.2023 року - не є остаточним, оскільки не проведене лабораторне дослідження, а відповідно не може бути покладеним в основу доведеності факту перебування ОСОБА_2 в алкогольному сп`янінні , а є лише припущенням, що відповідно до ст. 62 Конституції України трактується на користь останнього.

Крім того, дослідивши в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №381155 від 19.02.2023 року, складний відносно ОСОБА_2 , суд констатує, що він не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним, беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів у суду.

Аналогічний підхід зазначений у постанові Рівненського апеляційного суду від 13.07.2022 року у справі №569/106/22, провадження№33/4815/427/22 та є застосовним у даній справі, оскільки на національному рівні суд апеляційної інстанції є останньою інстанцію, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду, правильність встановлення фактичних обставин, оцінювати докази з точки зору їх достовірності (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 27.08.2022р. по справі №334/5231/13-п, провадження №13-9зво22, п. п. 25, 26).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» заява №21037/05 від 17.06.2021 р., п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» заява №29644/10 від 05.05.2015 р.).

Крім того, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень (правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність інкримінованого органом поліції в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Красовський О.О.