Справа №484/4237/22
Провадження № 33/812/165/23
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 квітня 2023 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Дорова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Маржиної Тетяни Валеріївни у приміщенні цього ж суду 23 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,
у с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№091148 від 22 листопада 2022 року, який був направлений на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 14 год 10 хв. на 125 км + 300 м автодороги Р-75 КПП Тимкове Балта Первомайськ Олександрівка керував транспортним засобом Gelli M6, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - нечітка мова, тремтіння кінцівок рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у законному порядку, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення заперечував, оскільки за обставин, викладених поліцейським у протоколі автомобілем не керував його ніхто на блокпосту не зупиняв, автомобілем керував його син. Причиною зупинки автомобілю була його несправність.
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягненню у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту протоколу серії ААБ №091148 від 22 листопада 2022 року не зрозуміло, в чому обвинувачують скаржника: керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того скаржник зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення правила дорожнього руху ним не порушувались, аварійна ситуація ним не створювалась, а транспортним засобом він не керував. Тому у працівників поліції не було підстав пропонувати йому пройти будь-якій огляд на стан алкогольного сп`яніння.
З відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, а сам скаржник перебував в нетверезому стані.
До того ж зазначені працівниками поліції в протоколі свідки свої пояснення писали під диктовку працівників поліції, про що свідчить однотипність написаних пояснень. Крім того свідки не є медичними фахівцями, які можуть визначити стан особи та ознаки сп`яніння та не знаходились поряд з транспортним засобом, а тому не могли чути, що саме відповідав скаржник працівникам поліції. В судовому засідання свідок ОСОБА_2 надав суперечливі свідчення щодо часу складання протоколу, пославшись на те, що за добу на блокпості проїжджало багато транспорту. За такого пояснення свідків у справі не можуть братися судом до уваги.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з відеофайлу, доданого до протоколу, вбачається, що коли працівники поліції підійшли до транспортного засобу ОСОБА_1 , двері автомобілю були вже відчинені, автомобіль тривалий час стояв, оскільки виникла несправність, тому зазначення у рішенні про те, що працівники поліції не дали змоги керувати автомобілем, не відповідає дійсним обставинам. Син скаржника, який керував транспортним засобом, поїхав за запчастинами задля проведення ремонту.
Крім того працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не вилучено посвідчення водія, не надавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
На думку апелянта, докази, зібрані працівниками поліції та надані суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не відповідають закону - його відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та факт направлення до нього в присутності свідків не зафіксовані на відеофайлі, який міститься в матеріалах справи. Відеозапис не містить чіткої пропозиції пройти огляд на стан алкогольного у медичному закладі із зазначенням назви цього закладу.
Працівниками поліції не було надано направлення на огляд в закладі охорони здоров`я, а також не зафіксовано відмови скаржника від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Крім того диск, долучений до матеріалів справи, не відповідає вимогам частини 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026. А саме - відеозапис не є непереривним та відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
Крім того протокол серії ААБ №091148 від 22 листопада 2022 року, в порушення закону містить виправлення, а саме в частині дати вчинення правопорушення, виправлено «10» місяць на «11» місяць.
При ухваленні постанови місцевий суд порушив ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ та ст.62 Конституції України, оскільки не можна вважати, що винуватість ОСОБА_1 доведено поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду від 23 березня 2023 року.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про судове засіданні повідомлявся шляхом направлення судової повістки поштовим зв`язком та телефонограмою, тому апеляційний суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, вважає за можливе з урахуванням думки його захисника розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Дорова А.О., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).
Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №091148 від 22 листопада 2022 року (далі Протокол серії ААБ №091148), водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 14 год 10 хв. на автодорозі Р-75 КПП Тимкове Балта Первомайськ Олександрівка на 125 км + 300 м автодороги керував транспортним засобом Gelli M6 д.н.з НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нечітка мова, тремтіння кінцівок рук, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у законному порядку
Цей протокол підписаний двома свідками: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також особою яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .
Будь-яких зауважень або заперечень щодо факту керування автомобілем або щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння протокол не містить.
Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейським на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами:
- відеозаписом правопорушення, здійсненим працівником поліції, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і в якому зафіксовані усі викладені в Протоколі серії ААБ№091148 обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Зокрема, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як працівниками поліції за допомогою алкотестеру, так і у медичному закладі. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП;
- доданими до Протоколу серії ААБ №091148 письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які в протоколі вказані в якості свідків та підтвердили, що 22 листопада 2022 року у їх присутності ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки спеціальним пристроєм та у медичному закладі (а.с.2,3).
- поясненнями у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що того дня саме ОСОБА_1 керував автомобілем марки Gelli M6, номерний знак НОМЕР_3 , проїжджав блокпост, перебував у стані явного алкогольного сп`яніння (виглядав п`яним), тому його зупинили, і поліцейський викликав патрульну поліцію, працівники якої пропонували пройти водієві огляд на стан сп`яніння.
Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, що підтверджено змістом Протоколу серії ААБ №091148, фіксацією технічними засобами відеозапису, поясненнями свідків, які узгоджується між собою, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги як безпідставні.
Стосовно незрозумілості суті обвинувачення, викладеного у Протоколі серії ААБ №091148.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що викладене у Протоколі серії ААБ №091148 звинувачення є незрозумілим, оскільки в ньому зазначено про керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відповідальність за що не передбачена.
Так, зазначення у Протоколі серії ААБ №091148 ознак сп`яніння, які виявлені поліцейським у ОСОБА_1 , відповідає пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок). Щодо формулювання про відмову від проходження водієм огляду «у встановленому законом порядку», то воно відповідає положенням диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП.
Що ж стосується посилання на виправлення в протоколі про адміністративні правопорушення, а саме: було зазначено "10" місяць, а потім виправлено на "11" при викладанні обставин правопорушення, то вказане виправлення не є суттєвими порушеннями та не тягне за собою недійсності протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, датою складання протоколу вказано «22.11.2022 року».
При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновок ЄСПЛ, що міститься у рішенні у справі Сутяжник проти Росії від 23 липня 2009 року, відповідно до якого не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.
Не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.
За такого дії працівника поліції щодо намагання провести огляд ОСОБА_1 з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відповідають як положенням статті 266 КУпАП, так і положенням підзаконних актів, що регулюють проведення такого огляду, а саме Порядку та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), тоді як безпідставними є доводи апелянта про те, що огляд було проведено з порушенням процедури через те, що поліцейський не вказував назву медичного закладу, в якому слід провести огляд, тому що такі вимоги у зазначених актах законодавства відсутні.
До того ж зазначена вище Інструкція покладає саме на працівників поліції обов`язок виявлення та встановлення ознак алкогольного сп`яніння (Розділ І), тому доводи апеляційної скарги про помилковість зазначення судом щодо «ознаки сп`яніння виявляються на око» працівниками поліції не відповідають вимогам цього нормативного акту.
За такого не має підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№209902 не відповідає вимогам статті 256 КУпАП.
Щодо заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №091148 від 22 листопада 2022 року долучено диск з відеозаписом подій 22 листопада 2022 року.
Так, з початку відеозапису вбачається, що транспортний засіб Gelli M6, номерний знак НОМЕР_3 , припаркований на узбіччі дороги, неподалік блокпосту, за кермом якого знаходиться ОСОБА_1 (файл 1 час запису 00:09).
ОСОБА_1 весь час знаходиться на місці водія, пропонує працівникам поліції присісти до транспортного засобу, не висловлює заперечень щодо факту керування ним транспортним засобом, підписує протокол (файл 2), тобто вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність.
Також факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у Протоколі серії ААБ №091148, та зупинку його на блокпості, в суді першої інстанції підтвердив очевидець подій свідок ОСОБА_2 .
Посилання апелянта на суперечності в поясненнях цього свідка у суді апеляційний суд не приймає, оскільки його показання щодо самої події та учасників є послідовними та підтверджується іншими доказами.
Відеозйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.
Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Gelli M6, номерний знак НОМЕР_3 , 22 листопада 2022 року за обставин, зазначених у Протоколі серії ААБ№091148.
Посилання скаржника на те, що автомобілем він не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим.
Посилання ОСОБА_1 на відсутність свідків під час запропонування працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки Протокол серії ААБ №091148 підписаний двома свідками, письмові пояснення яких долучені до цього протоколу, а один з них надав пояснення суду. До того ж фіксування правопорушення відбувалося технічними засобами відеозапису. За такого огляд ОСОБА_1 був проведений у відповідності до приписів часини 2 статті 266 КУпАП.
При цьому вказана норма закону не розділяє порядок фіксації проведення огляду на стан сп`яніння та відмови від проведення такого огляду.
Так, посилання в апеляційній скарзі на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме - наявність двох окремих відеозаписів, різні формати запису не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.
Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).
Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.
З відеозапису, який доданий до протоколу, також вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки (файл (1) час запису 00:12) або у медичному закладі (файл (1) час запису 00:32).
Проте ОСОБА_1 однозначно відмовився від проходження зазначеного огляду і такі обставини ним не заперечувались (файл (1) час запису 00:32; 00:38).
За такого уповноважений працівник поліції обґрунтовано розцінив таку поведінку як відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.
Щодо відсутності у матеріалах справи направлення водія на огляд до медичного закладу, то таке не свідчить про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки відповідно до положень Інструкції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складається поліцейським у разі відмови пройти такий огляд на місці зупинки, або у разі незгоди із результатами огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, який проведений поліцейським, та згоди водія пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Оскільки ОСОБА_1 не погодився пройти огляд на стан сп`яніння а ні на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, а ні у закладі охорони здоров`я, складання направлення водія на огляд до медичного закладу не було необхідним.

Посилання в апеляційній сказі на те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки цей факт не спростовує вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Між тим, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджений правомірно проведеним оглядом на стан сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна