Справа 350/104/23
Номер провадження 3/350/54/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП),

в с т а н о в и в:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

19.01.2023 у Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області з Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції поступили матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201354, 15.01.2023 о 01 год. 55 хв. у сел.Заболотів Коломийського району Івано-Франківської області по вул.Відродження поблизу будинку №2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору і увімкнення спеціального звукового сигналу.

ІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення:

Особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.122-2 КУпАП на підставі п.п.2.4, 8.9 б Правил дорожнього руху (далі ПДР).

ІІІ. Щодо пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча судом вживалися заходи щодо його належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень за місцем проживання, вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення. Також суд бере до уваги, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність цієї справи у провадженні суду, оскільки він подав клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначено на 30.03.2023.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Отже, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді й утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.

Однак, ОСОБА_1 будучи обізнаним про наявність в суді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, в судове засідання не прибув, жодних клопотань про відкладення розгляду справи, як і доказів неможливості прибути в судове засідання не надав.

Враховуючи вищезазначені обставини та вимоги ст. 268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, суд висновує, що розгляд справи слід провести у відсутності

ОСОБА_1 . Досліджені в судовому засіданні письмові докази та відеозаписи:

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, суду для розгляду до матеріалів справи долучено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №201354 від 15.01.2023 (а.с.1), який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, в якому, окрім іншого, зазначено відомості про посадову особу, яка склала такий протокол та особу, відносно якої він складений, суть вчиненого адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Від підпису складеного протоколу ОСОБА_1 відмовився, однак копію зазначеного документу отримав;

- відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, який долучений до справи (а.с.5), на яких зафіксовано, як працівник патрульної поліції 15.01.2023 о 01 год. 54 хв. під час дії комендантської години за допомогою сигнального диска подав вказівку транспортному засобу марки «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_1 про необхідність зупинки на узбіччі дороги. Після зупинки зазначеного автомобіля було встановлено, що водієм цього авто був ОСОБА_1 , який згодом вийшов із авто і поліцейські в ході спілкування з ним встановлювали відповідні обставини, на підставі яких зупинили його. На відеозаписі зафіксовано, що о 01:54 год. ОСОБА_1 сів за кермо вищезазначеного транспортного засобу та поїхав прямо. У подальшому, водій ОСОБА_1 повернувся до поліцейських та продовжив з ними спілкування, в ході якого відносно нього було складено відповідні адміністративні матеріали. Окрім цього, суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у присутності ОСОБА_1 , з яким його було ознайомлено та вручено копію цього протоколу, однак від підпису протоколу останній відмовився;

- рапорт патрульного поліцейського (а.с.2), який за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський проінформував начальника Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про законність своїх дій та обставини події, викладені вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 , як особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення не надав будь-яких доказів щодо інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

V. Застосовані норми права та оцінка суду:

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201354 від 15.01.2023 суд зазначає, що відповідно до cт.cт.254 та 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Водночас, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, уповноважена особа описує та фіксує в ньому обставини, дії та події, які на її суб`єктивну думку є виявленим адміністративним правопорушення, однак, допоки кінцеве рішення не буде прийняте уповноваженим органом (в даному випадку судом) у встановленому законом порядок на основі всебічного дослідження всіх доказів, такий протокол не породжує будь-яких правових наслідків для особи, щодо якої він складений, як і не встановлює її прав і обов`язків.

Тобто протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі в розумінні статті 251 КУпАП, якщо обставини, викладені в ньому не будуть підтверджені іншими належними, достатніми та допустимими доказами.

У долученому до справи протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про порушення ОСОБА_1 п.п.2.4, 8.9 б ПДР, у зв`язку з чим особа, яка його склала кваліфікувала такі дії за ст.122-2 КУпАП.

Важливо звернути увагу, що стаття 122-2 КУпАП міститься дві частини, однак у порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не зазначено чітко нормативний акт, який передбачає відповідальність за інкриміноване особі правопорушення, зокрема відповідну частину статті 122-2 КУпАП.

Такі обставини свідчать про неконкретність пред`явленого ОСОБА_1 звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, а відтак про порушення його права на захист.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

При цьому суд звертає увагу, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в межах обставин та кваліфікації дій особи, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а норми Кодексу України про адміністративне правопорушення не передбачають для суду можливості самостійно перекваліфіковувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тим більше, якщо це погіршує становище особи, оскільки суд, діючи таким чином, порушував би вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За вказаних обставин, встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП неможливо.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з графи протоколу «Суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» вбачається, що у ньому розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.122-2 КУпАП, передбачає відповідальність зокрема за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

За своєю юридичною конструкцією диспозиція ч.1 ст.122-2 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема ПДР.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Згідно із п. 2.4 ПДР, водій повинен зупинитись на вимогу поліцейського.

Відповідно до 8.9 б Правил дорожнього руху, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою, зокрема, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

У протоколі про адміністративне правопорушення у графі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору і увімкнення спеціального звукового сигналу.

Однак, з досліджених в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що вказівка про необхідність зупинки транспортного засобу марки «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_1 була подана водію поліцейським за допомогою сигнального диска, шляхом підняття руки вгору з подальшою вказівкою на місце зупинки.

При цьому, на жодному із відеозаписів не зафіксовано руху поліцейського автомобіля позаду транспортного засобу ОСОБА_1 , який би міг подавати сигнал про зупинку шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору одночасно із поліцейським, який стояв на дорозі та подавав сигнал про зупинку за допомогою сигнального диска.

Отже, зазначені у протоколі відомості про те, що поліцейський здійснив зупинку транспортного засобу шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, а також шляхом увімкнення спеціального звукового сигналу є безпідставним, оскільки повністю спростовується долученими до матеріалів справи відеозаписами.

Окрім цього, на відеозаписах зафіксовано, що водій ОСОБА_1 подачі поліцейським вказівки про необхідність зупинки транспортного засобу шляхом підняття сигнального диска вгору з подальшою вказівкою на місце зупинки, здійснив зупинку транспортного засобу у вказаному місці.

Тобто у цьому випадку водій виконав вимогу поліцейського про зупинку, оскільки він після вищеописаної вказівки поліцейського зупинився на узбіччі проїзної дороги, що свідчить про дотримання ним вимог п.2.4 ПДР.

Разом з тим, у фабулі складеного протоколу не зазначено, у яких саме діях на думку поліцейського, полягало невиконання ОСОБА_1 вимог про зупинку.

Можна припустити, що на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, невиконання вимог про зупинку ОСОБА_1 полягало у тому, що він о 01:54 год. сів за кермо вищезазначеного транспортного засобу та без дозволу поліцейських поїхав прямо з місця його зупинки.

Однак такі діяння не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та не свідчать про порушення водієм п.2.4 ПДР, а тим більше п.8.9 б ПДР.

Отже, жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 при обставинах, викладених у складеному щодо нього протоколі не виконав вимогу працівника поліції про зупинку до матеріалів справи не долучено.

Долучений ж до матеріалів рапорт поліцейського є документом внутрішнього користування і його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про правомірність своїх дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і, у розумінні статті 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020).

У підсумку, беручи до уваги вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що працівники поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-2 КУпАП не довели наявність в діях водія складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

VІ. Вирішення питання судових витрат.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим адміністративне стягнення не накладається, відповідно судовий збір не підлягає стягненню з особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.40-1, 247, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М. Бейко