П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши адміністративну справу за протоколом про адміністративне правопорушення, що надійшла із УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №069751 від 06.03.2023, вбачається,що 06.03.2023 року о 14:30 , в м. Ужгород, по вул. Свободи, 38, водій ОСОБА_1 , керуючи тз SKODA днз НОМЕР_1 , здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів (в режимі ТАКСІ) в кількості, трьох пасажирів без одержання на даний вид діяльності ліцензії, чим порушив п.24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування господарської діяльності», чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

12.04.2023 від ОСОБА_1 , надійшла заява про приєднання документів до матеріалів справи. Зокрема просить приєднати до матеріалів справи копію посвідчення батьків багатодітної сім`ї; копія довідки про навчання на контрактній основі; копію попередження про звільнення ОСОБА_2 .

У судовому засідання ОСОБА_3 , свою вину заперечував. Вказав на те, що автомобіль йому не належить, не працює на вказаному автомобілі. У знайомого тимчасово взяв даний транспортний засіб, оскільки його машина вийшла з ладу. У вказаний в протоколі день фактично і отримав автомобіль для користування. Вказує що не займається таким видом господарської діяльності, як надання послуг з пасажирських перевезень, вирішив підвезти людей для можливості підзаробити, оскільки не має роботи. При цьому просив врахувати, що є батьком трьох дітей, має вкрай скрутне матеріальне становище.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Частина 1 ст. 164 КУпАП визначає, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Згідно ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно положень ст. 1 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності визначено, зокрема, що ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності від 02.03.2015 року N 222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Також згідно з пунктом 24 частини першої статті 7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про автомобільний транспорт, таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП суб`єкт складання протоколу повинен надати докази того, що особа дійсно здійснювала господарську діяльність з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без відповідної ліцензії, а також отримувала від здійснення зазначеного виду діяльності дохід.

З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУПАП, необхідно встановити всі характеризуючи ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.

При цьому, чітких кількісних критеріїв систематичності (тобто, скільки разів потрібно зайнятися діяльністю для того, щоб вона вважалася підприємницькою) законодавством не встановлено. Правова позиція щодо обставин, за яких дії особи можуть бути визнані підприємницькою діяльністю, була висловлена Верховним Судом України у п. 4 Постанови Пленуму від 25 квітня 2003 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності", де зазначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суб`єктом складання протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 , дійсно надає послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі.

Зі змісту письмових пояснень, ОСОБА_1 , вбачається, що на даний час не працює. У судовому засіданні він пояснив, що не займається господарською діяльністю із перевезення пасажирів. Машина на якій він їхав не належить йому на праві власності.

Слід зазначити, що з доданого до матеріалів справи відеозапису з місця події, вбачається, що ОСОБА_1 , керував автомобілем на якому установлено знак «ТАХІ». Пасажир зазначає, що їде в «Дім молитви» за гуманітарною допомогою. Вказує що вартість поїздки становить 86 грн. ОСОБА_1 , зазначає що транспортний засіб не його, що він не займається господарською діяльністю не надає послуги із пасажирських перевезень.

Також, як вбачається з наданого суду протоколу, потерпілі, свідки відсутні. Осіб зафіксованих на відеозаписі поліцейським не ідентифіковано, паспортні дані, відомості про місце проживання, чи інші засоби зв`язку з такими в матеріалах справи відсутні, письмові пояснення у таких не відбирались працівником поліції при складанні адміністративних матеріалів також.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи водій вчинив адміністративне правопорушення як суб`єкт підприємницької діяльності, чи як особа, яка перебуває у трудових відносинах з перевізником, в матеріалах справи немає доказів, які підтверджують ці обставини.

При цьому слід зазначити, що навіть у випадку доведеності одноразового перевезення пасажирів на автомобілі за плату, такі його дії не можуть кваліфікуватись як зайняття господарською діяльністю, бо такі дії мають носити систематичний характер, оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 Господарського кодексу України) і особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна довести наявність всіх цих випадків, зв`язати їх воєдино, а також довести їх систематичність.

Таким чином, відсутність в діях ОСОБА_1 , систематичності в провадженні господарської діяльності та сам факт її реалізації не дає обґрунтованої і об`єктивної можливості сформувати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року "Романаускас проти Литви" судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Статтею 62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Встановлення безпосередньо в Конституції України формули презумпції не винуватості як об`єктивно-правового положення має найважливіший значення для захисту прав та законних інтересів громадян. Хоча цей принцип сформульовано як кримінально-процесуальній, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу

Відповідно до ст. 9 Конституції Українитаст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року).

Доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroplu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Разом з тим, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів на підтвердження систематичності провадження ОСОБА_1 , підприємницької діяльності, а також доказів отримання від такої діяльності прибутку.

При цьому, суддя звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів щодо облаштування автомобіля як "таксі" в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", а сам факт закріплення на автомобілі таблички "таксі" не підтверджує факт провадження ОСОБА_1 господарської діяльності. Враховуючи, що відомостей про належність вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. Також немає доказів того, що ОСОБА_1 офіційно зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Таким чином, з огляду на вказане сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути беззаперечним доказом вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Враховуючи неповноту даних про адміністративне правопорушення, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КУпАП.

Згідно ч. 1ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки об`єктивна сторона правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 164 КУпАП не доведена, вина ОСОБА_1 , не встановлена, суд не вбачає в його діях складу адміністративного правопорушення заст. 164 ч. 1 КупАП, а тому провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 9,62 Конституції України, ст. ст. 36,164,247, 249,251,252,283,284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош