Справа № 447/229/23 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 33/811/389/23 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 березня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 23.01.2023 о 14 год. 35 хв. у с. Стільсько, вул. Шевченка, 20 Стрийський район, Львівської області, керував автомобілем «Део Ланос» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук), відмовився від проходження в законному порядку, чим порушив п.2.5 ПДР. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 березня 2023 року та закрити провадження у справі.

Зазначає, що про наявність постанови дізнався 03.03.2023 коли ознайомлювався з матеріалами справи, тому строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що справу розглянуто судом без його участі, що є порушенням.

Звертає увагу, що працівниками поліції не зафіксовано порушення ним ПДР, які б були причиною для зупинки транспортного засобу, зупинки транспортного засобу, як такої не було, працівники поліції заїхали за ним на приватне подвір`я.

Апелянт наголошує, що його не було відсторонено від керування автомобілем; поліцейськими порушено вимоги Інструкції, оскільки не складено акту огляду; ознаки наркотичного сп`яніння не були встановлені та не перевірялись поліцейськими; працівники поліції не роз`яснювали йому права; а вимогу про надання захисника проігнорували.

Також вказує, що після видачі йому копії протоколу до його оригіналу поліцейськими внесено доповнення, що є порушенням.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З огляду на те, що судове засідання, на якому було прийнято оскаржуване рішення, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , копію постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 01 березня 2023 року ОСОБА_1 отримав 03 березня 2023 року, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 475562 від 23.01.2023 (а.с.1); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 23.01.2023 (а.с.2); відеозаписом події від 23.01.2023, де зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ДЕО ЛАНОС та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`янінн (а.с.6); постановою серії БАД №626573 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.3).

Підставою для перевірки ОСОБА_1 на стан сп`яніння стало порушення ним вимог Правил дорожнього руху, що стверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №626573 від 23.01.2023 (а.с.3), згідно з якою 23.01.2023 року о 14:35 год. у с. Стільсько, вул. Шевченка, 20 Стрийський район, Львівської області, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Део Ланос» номерний знак НОМЕР_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на право водіння, чим порушив п.2.1А ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поряд з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Безпідставними є і доводи апелянта про те, що працівники поліції не виявили у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.

Так, ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція), є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), а саме порушення координації рухів , порушення мови , виражене тремтіння пальців рук , різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя , поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Як слідує з наявного у матеріалах справи відеозапису, працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, що узгоджується з викладеними вище законодавчими вимогами.

Крім того, з протоколу серії ААД № 475562 від 23.01.2023 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: зіниці не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук.

З огляду на наведені ознаки, у працівника поліції виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Твердження апелянта, що результати аналізу наявних матеріалів справи не дають підстав вважати, що у ОСОБА_1 були ознаки сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки такі носять оціночний характер. При цьому єдиним уповноваженим суб`єктом, котрий може надавати оцінку діям особи, що керує транспортним засобом, та, відповідно, висловлювати вимогу пройти огляд на стан сп`яніння є працівник поліції, що виконує свої посадові обов`язки.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній від проходження такого огляду відмовився. Окрім цього, факт відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, у тому числі і в медичному закладі, підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній від проходження такого огляду відмовився.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про порушення права на захист ОСОБА_1 через те, що останній виявляв бажання скористатись правовою допомогою, є безпідставними, оскільки нормами чинного КУпАП не передбачено присутності захисника під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому ч.1 ст. 271 КУпАП встановлено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Поряд із цим, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції не скористався своїм правом на представництво його інтересів адвокатом, іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч.1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційного оскарження постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 березня 2023 року.

Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 01 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.