КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 753/3416/23
Апеляційне провадження № 33/824/1808/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд всебічно не дослідив матеріали справи, не дослідив всі наявні у матеріалах справи докази, не з`ясував всі обставини справи, внаслідок чого безпідставно звільнив ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене порушення.

В судове засідання до Київського апеляційного суду з`явились ОСОБА_1 та її представниця - адвокат Близнюк Н.В., які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити із викладених підстав. Також у судовому засіданні взяли участь ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Даниленко В.В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вказували, що у діях ОСОБА_2 не було складу правопорушення, тому постанова суду першої інстанції є законною та не підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №275692, 23 лютого 2023 року приблизно о 13-10 год. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 умисно вчинив дії психологічного та економічного характеру у відношенні колишньої дружини гр. ОСОБА_1 , а саме - замінив всі замки в будинку без згоди останньої, чим порушив право на користування та володіння власністю.

Потерпіла ОСОБА_1 пояснила суду першої інстанції, що 23 лютого 2023 року вона прибула до будинку за своїми речами та не змогла своїми ключами відкрити двері. Викликала поліцію, яка приїхала та зателефонувала чоловікові ОСОБА_2 , який їм повідомив, що не приїде. Після цього, було демонтовано всі замки. Стверджувала, що вона знала про те, що замки замінені. На даний час вона змінила замки та проживає в будинку.

ОСОБА_2 в судовому засіданні у суді першої інстанції свою провину у скоєнні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що 23 лютого 2022 року йому зателефонував працівник поліції та повідомив, що його колишня дружина не може потрапити до будинку. Працівник поліції заперечив інформацію, щодо наявності у дружини ключів від будинку. Після чого, він йому повідомив, що знаходиться у лікарні та зможе приїхати відкрити замки приблизно через пів години. Після цього, коли він приїхав до будинку, то побачив, що замки вже демонтовані та всі знаходяться у будинку. Стверджував, що замки не змінював, колишня дружина не проживала в цьому будинку після розлучення, а також не попередила його про її приїзд до будинку. Крім того, дружина продовжує жити в даному будинку та він ніяких перешкод у користуванні цим будинком він не створює. Зазначив, що дружина після цього змінила замки та не повідомила про це і не надала комплект ключів йому. Також, пояснив, що будинок є їх спільною сумісною власністю та є предметом цивільно-правового спору про поділ майна подружжя між ним та його колишньою дружиною.

Аналогічні пояснення учасники справи та їх представники надали в суді апеляційної інстанції.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУнАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під економічним насильством слід розуміти умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Під психологічним насильством слід розуміти словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд першої інстанції звернув увагу, що в протоколі щодоОСОБА_2 працівниками поліції в його діях визначено дві форми домашнього насильства - психологічне та економічне. При цьому не конкретизовано які дії ОСОБА_2 завдали психологічного насильства потерпілій.

Що стосується психологічного насильства, матеріали справи не містять належних доказів вчинення ОСОБА_2 таких дій, які б підпадали під ознаки психологічного насильства, а саме висловлення образ, погроз тощо.

Крім того, із досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 на даний час проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що вона сама пояснила у судовому засіданні, а отже інкриміновані ОСОБА_2 за протоколом дії не пов`язані із позбавленням потерпілої житла, а тому відсутній факт вчинення ним економічного насильства та не можуть утворювати склад адміністративного правопорушення, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як стосуються виключно цивільно-правових відносин.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались цивільно-правові відносини, а матеріали справи не містять вказівки на конкретні діяння психологічного або економічного насильства, що вчиняються ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 або погрози їх застосування, внаслідок яких могла б бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Як визначено положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши пояснення учасників справи, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: письмові пояснення учасників ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП, місце розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їх достовірність і допустимість, в той час як вказані апелянтом обставини не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власній переоцінці апелянтом обставин, що передували складенню протоколу, та доказів, наявних у матеріалах справи. не підтверджують наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. Належна оцінка обставинам справи надана суддею Дарницького районного суду м. Києва, з якою апеляційний суд погоджується. Пояснення, надані апелянтом, також не впливають на висновки суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко