справа № 631/248/23
провадження № 3/631/197/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
До Нововодолазького районного суду Харківської області засобами поштового зв`язку від Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Як вказано у протоколі ОСОБА_1 порушив приписи пункту 14.2 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху України), за що передбачена відповідальність за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення.
20 квітня 2023 року на адресу суду представник ОСОБА_1 адвокат Товстик Олександр Миколайович, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13 лютого 2023 року та ордеру про надання правничої (правової) допомоги № 1118239 від 13 лютого 2023 року, надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 2120/23-вх, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні для надання пояснень та доказів. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
У даній справі суддя виходить з того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності виклала свою позицію письмово у наданих до суду поясненнях. Отже нею реалізовано обстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права.
З огляду на викладене, суддя вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи за відсутності указаної сторони, однак при наявності її письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль в умовах воєнного стану на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті 1 вказаного Кодексу.
Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами статтей 251 та 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вирішуючи питання, що можливості притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд виходить з того, що адміністративна відповідальність за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за порушення, передбачені частинами першою четвертою наведеної норми права, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Відповідно до пункту 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.
Надаючи оцінку наведеним доказам, які долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Рапорт працівника поліції є внутрішнім документом та не може слугувати доказом у справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем.
При цьому як вказав Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 20 травня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 524/5741/16-а та від 28 травня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 524/4668/17, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.
Крім того, з викладеної позиції у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 489/4827/16-а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.
Тому суд критично оцінює з цього приводу рапорт та письмові пояснення інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Григоряна Давида Гагіковича, який є зацікавленою особою.
Отже, об`єктивних та переконливих доказів того, що ОСОБА_1 здійснив перестроювання не надавши сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, не надавши дорогу автомобілю, який рухався на смузі, на яку він здійснив перестроювання та створив аварійну ситуацію, матеріали справи не містять.
Як вже зазначалося вище провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності (стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року у справі № 12рп/2011 про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.
Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в поєднанні із вказаною позицією Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, що ураховується з огляду на норми статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування пракрити Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
У даному випадку матеріали справи не містять достатніх доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні пояснення незалежних свідків щодо вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а наданий відеозапис не містить доказів порушення останнім Правил дорожнього руху. Крім того, доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 не було здобуто і під час судового розгляду справи
Також, слід зазначити, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 223370, складеного 22 січня 2023 року інспектором взводу 2 роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Герасименком І. Ю., зазначено потерпілим інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Григоряна Давида Гагіковича, пояснення якого покладенні в основу матеріалів справи, проте вказані дії працівників поліції під час складання вищевказаного протоколу викликають сумніви щодо наявності неупередженості ОСОБА_2 , який є працівником поліції та входив до складу екіпажу, яким під час несення служби було складено протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Надані пояснення інспектором патрульної поліції, який сам у себе їх відібрав, на думку суду не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а указав, що силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
У постанові від 16 березня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 473/2010/17 Верховний Суд зазначив, що розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно слідує, що стандарт «достатніх підстав (доказів) вважати», котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту «поза розумним сумнівом».
Для цілей стандарту «достатніх підстав (доказів) вважати» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак суд при розгляді справи по суті, у тому числі при їх оцінці керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Тобто, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 383/1120/16-а (провадження № 2-а/383/4/17).
Відповідно оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Як наслідок, на переконання суду, дані відображенні у протоколі про адміністративне правопорушення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.
Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об`єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 7, 9 13, 23, частиною 5 статті 122, статтями 245, 246, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т. М. Трояновська