Справа № 156/488/23 Провадження №33/802/424/23 Головуючий у 1 інстанції:Федечко М. О.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П. П., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Нововолинська Волинської області, громадянку України, мешканку АДРЕСА_1 , не працевлаштовану, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 01 травня 2023 року о 19 год. 16 хв. на вул. Незалежності поблизу буд. № 20 в сел. Іваничі керувала транспортним засобом Opel COMBO з д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія здійснювався у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager», тест № 5955 з результатом 2,22 проміле. Від керування транспортним засобом відсторонена. Таким чином вказаними діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин у справі, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Насамперед, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення в провину ОСОБА_1 ставиться порушення п.2.9 ПДР, а саме керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, на переконання апелянта, працівниками поліції неправильно кваліфіковані її дії, оскільки як стверджується матеріалами справи ОСОБА_1 неодноразово відмовлялася від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, однак на вмовляння працівників поліції все ж таки пройшла вказаний огляд, з результатом якого не погодилася. В подальшому відмовилася від проходження відповідного огляду в медичному закладі.

Враховуючи наведене, апелянт вказує на наявність в її діях ознак складу іншого адміністративного правопорушення, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , оскільки вона фактично вчинила інше адміністративне покарання, то воно виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням наведеного, апелянт просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, та саме вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням її справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат є фахівцем у галузі права, а відтак обізнаний із нормами права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце судового розгляду.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, що стверджується телефонограмою, наявною в матеріалах справи, та відсутність будь-яких клопотань від останньої чи її захисника щодо відкладення судового засідання, апеляційний суд вважає за можливе судове засідання провести за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про його винуватість у вчиненні правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, її винуватість підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом серії ДПР18 № 230314 від 01.05.2023 року, в якому викладені суть і обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; тестом «Alcotest Drager 6810» № 5355 з результатом 2,22 ‰; рапортом № 1028 від 01.05.2023 року про повідомлення працівниками поліції про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних заходів «Alcotest Drager 6810» з результатом огляду на стан сп`яніння: проба позитивна, тест № 5355 з результатом 2,22 ‰; оптичним диском DVD-R із відеозаписами.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до неправильної кваліфікації працівниками поліції її дій, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення невірно ставиться їй у провину порушення п.2.9 (а) ПДР України з посиланням на те, що вона хоча і пройшла огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак не була згідна з його результатом та відмовилась проходити огляд в медичному закладі. А тому вважає, що протокол мав би містити порушення п.2.5 ПДР України.

Насамперед, слід зауважити, що і в протоколі про адміністративне правопорушення, і в письмових поясненнях від 01.05.2023 відсутні зауваження від ОСОБА_1 щодо допущення порушень працівниками поліції вимог КУпАП під час складання даного протоколу. Даний протокол особою, яка притягається до адміністративної відповідальності підписаний.

З відеозапису № 0000000__0008, який був досліджений судом першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння пройшла на місці зупинки транспортного засобу, після отримання позитивного результату 2,22 проміле та відмови її від подальшого огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, працівниками поліції у неї було вилучено посвідчення водія та згідно з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення відсторонено від керування транспортним засобом.

Враховуючи зазначене вище, твердження апелянта щодо неправильної кваліфікації її дій на увагу суду не заслуговує, оскільки не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Так, як встановлено судом, ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу пройшла огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, який показав позитивний результат. Водночас, вона будучи не згідною з таким результатом не виявила бажання пройти медичний огляд в медичному закладі, що їй роз`яснювалось працівником поліції, дії якого відповідали ст.266 КУпАП, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

Так відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 пройшла огляд на місці зупинки транспортного засобу і будучи не згідною з його результатом не виявила бажання пройти медичний огляд в медичній установі, то у протоколі про адміністративне правопорушення правильно вказано про порушення п.2.9 (а) ПДР України.

Таким чином доводи сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, місцевим судом правильно оцінено як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, дії працівників поліції щодо складання адміністративних матеріалів за керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідали вимогам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та вимогам КУпАП.

Отже, посилання апелянта щодо порушень, допущених працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні нею вимог п. 2.9 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а викладені в апеляційній скарзі доводи жодним чином не спростовують їх.

Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Також будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст. 23, 33 КУпАП.

Тож суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а висловлені посилання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду матеріалів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.294, 295 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду П.П. Борсук