ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1138/23 Справа № 185/1362/23 Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Крайнього О.В. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. без конфіскації грошей та знаряддя правопорушення та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року водій ОСОБА_1 14 січня 2023 року об 11.00 год. на автодорозі М-30 1056 км, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , надавав послуги перевезення пасажирів без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справу було розглянуто за відсутності учасників, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 12 квітня 2023 року, однак через введення на території України воєнного стану, значну відстань від захисника, поганий зв`язок та стан здоров`я ОСОБА_2 і захисник не встигли вчасно скласти та подати апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу та до зазначеної на ньому атрибутики не має жодного відношення.

Вважає, що пояснення свідка ОСОБА_3 є недопустимими, оскільки останнього було допитано за його відсутності та його показання не були занесені до протоколу. Зазначає, що ОСОБА_1 має поганий стан здоров`я та потребує лікування, а тому стягнення у виді штрафу є занадто суворим для нього. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 будь-якої грошової винагороди, при цьому транспортний засіб не відповідає вимогам Закону Украни Про автомобільний транспорт.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисник Крайній О.В. у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим справу розглянуто за відсутності вказаних осіб.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 28 березня 2023 року. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 12 квітня 2023 року, апеляційна скарга останнім подана до суду першої інстанції 01 травня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 12 квітня 2023 року, введення на території України воєнного стану, значну відстань між місцем поживання ОСОБА_1 та його захисника, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону, судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за здійснення господарської діяльності без одержання ліцензії певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

При цьому, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

В свою чергу, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Господарською діяльністю відповідно до п. 1. 32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом

Господарська діяльність включає як виробничу діяльність, у процесі якої виробляється продукція, вироби народного споживання та інші матеріальні цінності, так і невиробничу діяльність, пов`язану з виконанням різних видів робіт, у тому числі науково-дослідних, надання послуг, результати яких відчужуються як товар. Господарська діяльність має здійснюватися належним чином та давати якісні результати, що можливо забезпечити, якщо суб`єкти господарювання будуть мати достатні знання, навички, досвід, а це досягається, коли така діяльність здійснюється постійно у вигляді промислу.

Отже, необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність.

Згідно ст.42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», систематичною вважається діяльність у разі, коли продаж товарів, надання послуг з метою отримання прибутку здійснюється особою безпосередньо, самостійно, не менш ніж 3 рази протягом календарного року.

Наведені вище обставини підлягали встановленню та зазначенню у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, оскільки повинна бути сформульована суть правопорушення, виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, із зазначенням місця та часу його вчинення, а також посилання на докази, що підтверджують скоєння особою адміністративного правопорушення.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду першої інстанції, такі вимоги не дотримані, оскільки у цих документах не зазначено, кому ОСОБА_1 були надані послуги по перевезенню пасажирів, в тому числі за плату, протягом якого часу він здійснював відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, оскільки господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер); всі встановлені окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для висновку про здійснення господарської діяльності.

Суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_1 посилається на письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , проте письмові пояснення не є належним доказом правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вказана особа у судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому її показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту того, що дії ОСОБА_1 щодо перевезення пасажирів без ліцензії мають систематичний характер.

Виходячи із викладеного апеляційний суд вважає, що підстав для оцінки діяльності ОСОБА_1 як систематичної, з метою одержання прибутку, тобто, господарської в розумінні ст.ст. 3,42 ГК України немає, оскільки належних та допустимих доказів цих обставин суду не надано.

Крім того, згідно п.1-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» видача ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі.

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Викладене узгоджується з положеннями Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (затверджених постановою КМУ №1001 від 02 грудня 2015 року), які поширюються на суб`єктів господарювання: юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з перевезення пасажирів.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню згідно закону, треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва та юридичними особами.

Отже, за змістом закону суб`єктом відповідальності за провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, яка підлягає ліцензуванню, є фізична особа, зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності.

Разом із тим, даних про те, ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, а відповідно є суб`єктом правопорушення, яке йому поставлене у провину, матеріали справи не містять.

Викладеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки і це істотно вплинуло на правильність прийнятого судом рішення щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Крайньому О.В. строк на апеляційне оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Крайнього О.В. задовольнити.

Постанову судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, скасувати та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот