Справа № 761/6282/23
Провадження № 3/761/2061/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Кваша А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності виконувача обов`язків Голови Державної податкової служби України ОСОБА_1 , за ст. 188-40 КУпАП

ВСТАНОВИЛА

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у межах здійснення парламентського контролю на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 15, 16, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» до виконувача обов`язків Голови Державної податкової служби України ОСОБА_1 було направлено подання Уповноваженого від 10.12.2022 з проханням вжити заходів щодо відновлення публікації (оновлення) наборів даних за переліком, визначеним у розділі «ДПС» Переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, що є додатком до відповідного Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних». У відповідь на подання Державна податкова служба України (далі - ДПС) у листі від 10.01.2023 за підписом виконувача обов`язків Голови Державної податкової служби ОСОБА_1 поінформувала, зокрема, що ДПС після припинення та/або скасування воєнного стану забезпечить продовження оновлення наборів даних у формі відкритих даних відповідно до вимог чинного законодавства. Своїми діями ОСОБА_1 не виконала законні вимоги вимоги Уповноваженого, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст.188-40 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, на адресу суду скерувала письмові заперечення, у яких просить закрити справу за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, кваліфікованого за статтею 188-40 КУпАП, оскільки виходячи з положень статті 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу, зокрема, надавати інформацію і давати пояснення стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень. Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадових i службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством. 3 метою співпраці Державна податкова служба Україні (далі - ДПС) зверталось до Уповноваженого (лист ДПС від 10.01.2023 № 25/2/99-00-01-05- 03-02) з детальним зазначенням причин та обґрунтуванням невжиття заходів щодо відновлення публікації (оновлення) наборів даних за переліком, визначеним у розділі «ДПС» Переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, що є додатком до відповідного Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 Ne835. Так, ДПС за результатами опрацювання переліку наборів даних встановлено, що у окремих наборах даних міститься інформація про платників податків, зокрема, по підприємствах оборонно-промислового комплексу та критичної інфраструктури з їхніми показниками фінансово-господарської діяльності, загальною інформацією про підприємство (вид економічної діяльності, місце здійснення безпосередньої діяльності тощо), а також інформація про адреси місця виробництва, зберігання та оптово-роздрібної торгівлі пальним.

З огляду на вказане ДПС з метою захисту інформації стосовно платників податків тимчасово не обмежила доступ, а лише обмежила оновлення до 28 наборів даних, оскільки:

1) така інформація може бути використана агресором надалі, зокрема, для здійснення повномасштабних атак на території всієї країни та/або для заволодіння бізнесом, майном на тимчасово окупованих територіях, що буде становити пряму загрозу національній безпеці та окремим галузям економіки у зв`язку з високою ймовірністю завдання шкоди шляхом обстрілів, диверсій, руйнування, розкрадання майна підприємств, нанесення артилерійських/ ракетних авіаційних ударів по об`єктах критичної інфраструктури, а також нести загрозу життю i здоров`ю посадових осіб, працівникам таких підприємств, та безпосередньо цивільному населенню, що перебуває в безпосередній наближені до вказаних об`єктів.

2) ідентифікаційні дані платника (код за ЄДРПОУ, назва, ПІБ особи) дозволяють встановити (зібрати) через відкриті джерела наявну BCIO інформацію про суб`єкта господарювання, його місце розташування, виробничі потужності, тощо;

3) володіючи інформацією щодо прізвищ, імен, по батькові ФОП, агресор в умовах сучасної інтернет-глобалізації без особливих труднощів може встановити їх місце проживання та/або місце здійснення діяльності та надалі може здійснити переслідування, залякування, викрадення, шантажування, вимагання коштів, примушення до співпраці з агресором тощо.

Таким чином є потенційна, але реальна, загроза національним інтересам та територіальної цілісності безпосередній безпеці суб`єктів господарювання та їх працівникам з боку агресора, якій продовжує здійснювати терор на теренах нашої країни. Вищезазначену позицію неодноразово було наведено у листах ДПС від 08.08.2022 Ne6378/5/99-00-01-05-03-05, вiд 08.12.2022 №11682/5/99-00-01-05-03- 05 до Міністерства цифрової інтеграції, Кабінету Міністрів України та Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики; листі ДПС від 10.01.2023 № 25/2/99-00-01-05-03-02 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Д.

Крім того вказала, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» за ДПС визначено 46 наборів даних для оприлюднення та подальшого оновлення, де станом на сьогодні ДПС оновлює 18 наборів даних на Порталі відкритих даних (data.gov.ua) та на вебпорталі ДПС. В період з 24.02.2022 по 31.07.2022 (включно) Міністерство цифрової трансформації України призупинило доступ до Єдиного державного вебпорталу відкритих даних (data.gov.ua). 3 01.08.2022 року вказане Міністерство рекомендувало відновити доступ до наборів даних на вищезазначеному вебпорталі попри те, що війна в Україні продовжується до цього часу та загрози не минули і після 01.08.2022 року. (лист від 28.07.2022 № 1/04-2-6156).

При цьому, звернула увагу, що Міністерство самостійно прийняло рішення про призупинення оновлення окремих наборів даних на Порталі відкритих даних без попереднього узгодження з ДПС. Одночасно зазначаємо, що підставами для обмеження (неоновлення) наборів даних стали:

1) Постанова Кабінету Міністрів України від 12.03.2022 №263 «Деякі питання забезпечення функціонування інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів в умовах военного стану» (далі постанова № 263), якою дозволено на період дії военного стану міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади, для забезпечення належного функціонування інформаційних, інформаційно-комунікаційних публічних та електронних комунікаційних систем, електронних реестрів, володільцями (держателями) та/або адміністраторами яких вони є, та захисту інформації, що обробляється в них, а також захисту державних інформаційних ресурсів зупиняти, обмежувати роботу інформаційних, інформаційно-комунікаційних та електронних комунікаційних систем, а також публічних електронних реєстрів (підпункт 4 пункту 1 постанови № 263);

2) Доручення Прем`єр-Міністра України Дениса Шмигаля від 09.05.2022 №479/1/1-22-ДСК, яке ініційовано за зверненням Служби безпеки України від 02.05.2022 №5/7/1/2-1123дск., яким доручено вжиття заходів для унеможливлення відкритого доступу до інформації суб`єктам по господарювання з метою збереження об`єктів критичної інфраструктури, суб`єктів господарювання, забезпечення захисту життя та власності підприємців, в т. ч. шляхом запобігання вільному доступу до інформації про їх діяльність на період воєнного стану;

3) витяг з протоколу № 82 засідання Кабінету Міністрів України від 28.05.2022. п. 4 Рішення з окремих питань, яким доручено проаналізувати інформацію, розміщену на сайтах та публічних джерелах щодо підприємств, які здійснюють виробництво товарів, спрямованих на задоволення потреб ЗСУ та сектору оборони, і вжити заходів щодо тимчасового обмеження доступу до такої інформації та її розповсюдження;

4) лист Ради національної безпеки і оборони України від 05.04.2022 No740/14-04/2-22, яким доручено заборонити поширення інформації та обмежити доступ до узагальненої інформації, зокрема, про місця зберігання пального (пункт 4 листа).

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, які містяться в адміністративних матеріалах, письмові заперечення ОСОБА_1 слід дійти наступних висновків.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, кожній особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положення ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо, є неналежними доказами.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за ст.188-40 КУпАП настає за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Об`єктивною стороною ст.188-40 КУпАП є невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної ради з прав людини або представників Уповноваженого Верховної ради з прав людини. Повноваження Уповноваженого Верховної ради з прав людини та правила звернення з законними вимогами Уповноваженого Верховної ради з прав людини зазначені в Законі України "Про захист персональних даних" та Законі України "Про Уповноваженого Верховної ради з прав людини".

В той же час, окрім матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні досліджено заперечення ОСОБА_1 , у яких остання зазначила, що ДПС з метою захисту інформації стосовно платників податків тимчасово не обмежила доступ, а лише обмежила оновлення до 28 наборів даних, оскільки:

1) така інформація може бути використана агресором надалі, зокрема, для здійснення повномасштабних атак на території всієї країни та/або для заволодіння бізнесом, майном на тимчасово окупованих територіях, що буде становити пряму загрозу національній безпеці та окремим галузям економіки у зв`язку з високою ймовірністю завдання шкоди шляхом обстрілів, диверсій, руйнування, розкрадання майна підприємств, нанесення артилерійських/ ракетних авіаційних ударів по об`єктах критичної інфраструктури, а також нести загрозу життю i здоров`ю посадових осіб, працівникам таких підприємств, та безпосередньо цивільному населенню, що перебуває в безпосередній наближені до вказаних об`єктів.

2) ідентифікаційні дані платника (код за ЄДРПОУ, назва, ПІБ особи) дозволяють встановити (зібрати) через відкриті джерела наявну BCIO інформацію про суб`єкта господарювання, його місце розташування, виробничі потужності, тощо;

3) володіючи інформацією щодо прізвищ, імен, по батькові ФОП, агресор в умовах сучасної інтернет-глобалізації без особливих труднощів може встановити їх місце проживання та/або місце здійснення діяльності та надалі може здійснити переслідування, залякування, викрадення, шантажування, вимагання коштів, примушення до співпраці з агресором тощо.

Крім того вказала, що Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» за ДПС визначено 46 наборів даних для оприлюднення та подальшого оновлення, де станом на сьогодні ДПС оновлює 18 наборів даних на Порталі відкритих даних (data.gov.ua) та на вебпорталі ДПС. В період з 24.02.2022 по 31.07.2022 (включно) Міністерство цифрової трансформації України призупинило доступ до Єдиного державного вебпорталу відкритих даних (data.gov.ua). 3 01.08.2022 року вказане Міністерство рекомендувало відновити доступ до наборів даних на вищезазначеному вебпорталі попри те, що війна в Україні продовжується до цього часу та загрози не минули і після 01.08.2022 року. (лист від 28.07.2022 № 1/04-2-6156).

Відтак, приходжу до висновку про відсутність об`єктивної сторони ст.188-40 КУпАП, яка полягає у невиконанні законних вимог Уповноваженого Верховної ради з прав людини або представників Уповноваженого Верховної ради з прав людини, оскільки матеріали справи містять відповіді ОСОБА_1 на листи Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з поясненнями стосовно фактичної і правової підстав своїх дій та рішень.

Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн. ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Нормами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги до змісту протоколу, визначені ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

У відповідності до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст. 62 Конституції України та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою? тощо є неналежними доказами.

Вважаю, що викладені у протоколі відомості є недоведеними, не відповідають дійсним обставинам справи.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія А. 303-А: пункт 29).

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - це фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення проступку віку, з якого настає адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, що визначено ст. 10 КУпАП.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково не є умовою адміністративної відповідальності.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст.10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із фабули інкримінованої статті КУпАП, завжди характеризується умисною формою вини, тобто сутність правопорушення полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана вчинити певні дії, однак прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З письмових заперечень ОСОБА_1 , вбачається, що остання не мала на меті зупиняти, обмежувати роботу інформаційних, інформаційно комунікаційних та електронних комунікаційних систем, а також публічних електронних реєстрів.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних про форму вини останнього, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу. Натомість, з заперечень особи чітко вбачається, що вина в її діях відсутня.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Матеріали вказаної адміністративної справи не містять необхідних для повного і всебічного розгляду справи даних, які неможливо доповнити в суді, а саме протокол про адміністративне правопорушення від 16.02.2023 не містить об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, опис протиправної поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу правопорушення.

При цьому слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, провадження по даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Враховуючи викладене, а також правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину та, відповідно до ст.251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення, тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-40 КУпАП.

Керуючись ст. ст.33,34,36, 40-1, 188-40,283,289 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя Антоніна КВАША