Справа № 442/8066/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 33/811/437/23 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника адвоката Шемеляка Михайла Степановича, потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Барнацького Павла Степановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2023 року,

встановив:

цієї постановою, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до постанови, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАВ № 134823 від 12.12.2022 про те що він 12.12.2022 близько 14.00 год. в АДРЕСА_1 , здійснив психологічне насильство відносно дружини гр. ОСОБА_2 та їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , внаслідок чого могла б бути завдана психологічна шкода потерпілим.

На вказану постанову потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та визнати винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В обгрунтування вказує про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають суттєве значення та не вірно застосовано процесуальні норми права.

Вказує про те, що на аудіозаписі, який було долучено захисником до матеріалів справи, чітко вбачається та підтверджується факт домашнього насильства з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (матері ОСОБА_1 ).

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_2 після вчинення відносно неї та її неповнолітньої дочки домашнього насильства останні змушені були звернутися до лікаря психолога та не взято до уваги висновок практичного психолога, що після протиправних дій ОСОБА_1 , потерпілій дружині ОСОБА_2 та потерпілій дочці ОСОБА_5 завдано значних психологічних травм і вони проходять курс психокорекційних занять у практичного психолога.

Також звертає увагу на те, що вказане адміністративне правопорушення від 12 грудня 2022 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 вчинив повторно.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Шемеляк М.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2023 року без змін.

В обґрунтування зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами.

Акцентує, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт психологічного насильства, оскільки конфлікт з колишньою дружиною носить побутовий характер між колишнім членом сім`ї власника будинку (колишньою дружиною) з приводу чинення нею перешкод власнику, його цивільній дружині та його матері у вселенні до належного йому будинку, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує заяву ОСОБА_2 та не є достатнім для встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 , думку представника потерпілої адвоката Барнацького П.С., які підтримали подану апеляційну скаргу, особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шемеляка М.С., які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ході апеляційного перегляду справи не встановлено обставин, які б спростовували вказані висновки суду.

Так, у судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 12.12.2022 ОСОБА_1 з його цивільною дружиною приїхали до хати та ОСОБА_1 вимагав в неї ключі. Коли приїхали працівники поліції вона надала пояснення, вказала про те, що її чоловік краде продукти з хати, виносить олію та м`ясо, також зазначила, що дитина його боїться, оскільки ОСОБА_1 вчиняє щодо них психологічне насильство.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 12.12.2022 не міг потрапити до хати, яка йому була подарована, оскільки були змінені замки, а ОСОБА_2 не впускала його, відтак змушений був викликати поліцію, психологічного насильства щодо ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_5 не вчиняв, не кричав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2022 серії ВАВ № 134823, 12.12.2022 близько 14.00 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив психологічне насильство відносно дружини гр. ОСОБА_2 та їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , внаслідок чого могла б бути завдана психологічна шкода потерпілим.

Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КупАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Частиною 2 ст. 173 КУпАП встановлено відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.12.2022 ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 застосовує щодо неї насильство. Разом з тим, відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12.12.2022 ОСОБА_5 не зазначила про погрози чи застосування насильства, та на запитання, що саме її турбує, остання вказала лише ту обставину, що ОСОБА_1 приїжджає зі співмешканкою ОСОБА_4 (а.с.7,8).

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а саме психологічне насильство, зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 134823 від 12.12.2022.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало, в яких саме діях і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а також те, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю. Суд розглядає справу в межах складеного протоколу.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Враховуючи вище викладене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного чи психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду ОСОБА_2 та її представником не надано доказів на підтвердження факту наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства, які б свідчили про вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною, обґрунтованою, а отже підстав для її зміни чи скасування та задоволення апеляційних вимог потерпілої немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук