Справа №521/7907/23
Провадження № 3/521/7157/23

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Плавич І.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 5 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №427784 від 13 березня 2023 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. С. Ріхтера, 53, при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтис, змусив водія різко гальмувати, змінювати напрямок руху та подати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення спричинивши аварійну обстановку, тим самим порушивши п. 10.3 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явився, але від особи надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог статей 245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення, передбачені частинами першою-четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Слід відмітити, що аварійна обстановка - це ситуація, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення суду надано лише один доказ, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №427784 від 13 березня 2023 року.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що гр. ОСОБА_1 13.03.2023 року о 19 год. 17 хв. в м. Одеса, по вул. Святослава Ріхтера, навпроти буд. № 53, керуючи т/з Ford Kuga, н.з. НОМЕР_1 , при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю Toyota Prius н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, чим змусив водія різко гальмувати, змінювати напрямок руху та подати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну ситуацію, крім протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку що відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до неї базується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується, як джерело права у відповідності зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Окрім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доказувати свою непричетність до скоєння порушення.

Також, у рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які витікають із співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або схожих неспростованих презумпцій факту. Тобто, таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП не доведена допустимими, належними та достовірними доказами. Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9-11, 122, 221, 252, 283, 284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя: І.В. Плавич