Справа № 299/882/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн. 80 коп. судового збору.

Відповідно до постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006661 від 02 лютого 2023 року встановлено, що 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на напрямку 41 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського р-н. Закарпатської обл.) на відстані біля 1000 м. від лінії Державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 , громадянином України ОСОБА_3 та громадянином України ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон з України в Румунію.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги cт.9 cт.12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.2 cт. 204-1 КУпАП, а саме: спроба незаконного перетину Державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через Державний кордон України, вчинене групою осіб.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду. У апеляційній скарзі вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги, тому суд, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006661 від 02 лютого 2023 року, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, їх зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростований; протоколом про адміністративне затримання від 01 лютого 2023 року, які в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 , зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.

Заперечення ОСОБА_1 вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено його підписом, однак від надання пояснень ОСОБА_4 відмовився .

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. в районі 41 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 разом з іншими особами, 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 1000 метрів від лінії державного кордону напрямку прикордонного знаку №41 (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області), за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в порушення вимог ст.ст.9,12 ЗаконуУкраїни «Про державний кордон України».

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч.2 ст.204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший інспектор прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_5 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що лейтенант ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Окрім того, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ні ним, ні його захисником-адвокатом Киретів В.В. у суді першої та апеляційної інстанції на надано.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження порушника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент правопорушника, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч.2 ст.204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага