КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1380/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Ігнатченко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду за участі апелянта ОСОБА_1 , особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кірічевської О.І., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 892264 від 17 листопада 2022 року, ОСОБА_2 17 листопада 2022 року близько 23 год. 29 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство (відносно своєї цивільної дружини) раніше, а на даний час відносно бабусі цивільної дружини громадянки ОСОБА_1 психологічного характеру, а саме кричав та принижував, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи дану постанову, суд прийшов до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, мотивуючи її тим, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 892264 від 17 листопада 2022 року не долучено жодного доказу, який би підтверджував вину ОСОБА_2 , а обставини, викладені в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в судовому засіданні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 2 лютого 2023року подала апеляційну скаргу, в мотивах якої зазначила, що при ухваленні постанови судом не було повно та всебічно досліджено матеріали справи, не вірно надано оцінку поясненням свідків, належним чином не досліджено обставини вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, яке відбулось 17 листопада 2022 року; судом не було з`ясовано наявність або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для справи. Вважає, що судом було безпідставно закрито провадження по даній справі та не застосовано до ОСОБА_2 навіть усного попередження.

Апелянт зазначає, що раніше ОСОБА_2 здійснював аналогічні протиправні дії відносно неї та її онуки, та з огляду на те, що протиправні дії ОСОБА_2 завдали шкоди здоров`ю ОСОБА_1 та її онуки вважає, що суд мав застосувати до кривдника відповідальність у вигляді накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Вказує, що судом невірно було оцінено покази свідка ОСОБА_3 (яка нібито є близькою подругою онуки та знає особисто онуку та ОСОБА_2 протягом багатьох років) щодо обставин події 17 листопада 2022 року, переконана, що суд не повинен був враховувати свідчення даної особи при ухваленні оскаржуваної постанови.

ОСОБА_1 просила скасувати оскаржувану постановуПечерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року та ухвалити нову, якою ОСОБА_2 притягти до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Адвокат Кірічевська О.І. в інтересах ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, вважає мотиви апеляційної скарги безпідставними, оскаржувану постанову ухваленою відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, судом було допитано потерпілу ОСОБА_1 , її онуку ОСОБА_4 , свідків, заслухано пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчено матеріали протоколу, а також зауважила щодо пропуску строку апелянтом на подачу апеляційної скарги.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала вимоги апеляційної скарги та просили скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою ОСОБА_2 притягти до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При апеляційному перегляді справи адвокат особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - Кірічевська О.І. підтримала доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила суд апеляційної інстанції звернути увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо вчинення психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування - відсутні, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 направлена до Печерського районного суду м. Києва поштовим відправленням 2 лютого 2023 року згідно даних поштового штемпеля на конверті (а.с. 75),тому строк на подачу апеляційної скаргивважається не пропущеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків».

Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 892264 від 17 листопада 2022 року, ОСОБА_2 17 листопада 2022 року близько 23 год. 29 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство(відносно своєї цивільної дружини) раніше, а на даний часвідносно бабусі цивільноїдружини громадянки ОСОБА_1 психологічного характеру, а саме кричав та принижував.

З даного протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_2 ставиться в провину те, що він 17 листопада 2022 року близько 23 год. 29 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно бабусі цивільною дружини громадянки ОСОБА_1 психологічного характеру, а саме кричав та принижував.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 від 17 листопада 2022 року, відповідно до яких останній пояснив, що в той день між ним та ОСОБА_1 - бабусею його цивільної дружини виникла суперечка через алкогольну залежність його цивільної дружини, яка триває близько півроку, і ОСОБА_1 викликала поліцію, щоб його виселити з квартири (а.с. 5), після приїзду працівників поліції ОСОБА_2 надав їм пояснення, інспектори склали адмінпротокол.

Аргументи апеляційної скарги, які зводяться до намагання апелянта пов`язати наявність тілесних ушкоджень у онуки потерпілої із психологічним насильством відносно ОСОБА_1 недоречні та невірні.

По-перше, такі посилання не відповідають змісту та суті правопорушення, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №892264 від 17 листопада 2022 року, у якому не йдеться про вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій фізичного або психологічного характеру у відношенні онуки ОСОБА_4 .

Виходити за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі, у суду повноважень немає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

В ході розгляду адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 районним судом було досліджено матеріали справи та заслухано пояснення свідків: ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка пояснила про її відносини із ОСОБА_2 та про її проблеми зі здоров`ям, повідомила, що кривдником вона ОСОБА_2 не вважає та зазначила, що він не вчиняв щодо неї ні фізичного, ні психологічного насильства.

Суд, встановивши, що твердження самої потерпілої суперечать поясненням наданим ОСОБА_2 та свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зробив висновок, що пояснення потерпілої можуть бути перебільшеними та пов`язані із невдоволенням хлопцем онуки, та назвав дану подію як обопільна словесна сварка між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У справі відсутні підтвердження того, що ОСОБА_1 перебувала від ОСОБА_2 в матеріальній чи іншій залежності.

Решта доводів апеляційної скарги не спростосують висновків суду про закриття провадження у справі.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобецьпроти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги з приводу наявності в діях ОСОБА_2 ознак дій домашнього насильства у формі психологічного насильства і відповідно ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення у вигляді домашнього насильства щодо ОСОБА_1 і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні спору у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені як підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У розумінні вказаної практики суд апеляційної інстанції вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вірно закрив провадження в даній справіу зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушенняза ст. 173-2КУпАП, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме вчинення домашнього насильства психологічного характеру, та підпадають під визначення інкримінованого правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях вказаного у протоколі складу адміністративного правопорушення, постанова Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Н.В. Ігнатченко