ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2023 Справа №607/7054/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Братасюк В.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого суддею Тульчинського районного суду Вінницької області, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №353617 від 31.03.2023, ОСОБА_2 , 31 березня 2023 року близько 12 год 50 хв. на АД М-30 158 км (с. Смиківці), вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського ОСОБА_3 , при виконанні ним службових обов`язків, а саме залишатись на місці скоєння адміністративного правопорушення до закінчення розгляду справи та залишив місце події, чим порушив ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_2 в судовому засіданні свою провину у вчиненні правопорушення заперечив та надав суду письмові пояснення у яких вказує наступне. Так, дійсно 31.03.2023 в с. Смиківці Тернопільського району, він був зупинений працівниками поліції, за нібито порушення ПДР - перевищення швидкості руху. Поліцейський ОСОБА_4 розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_2 не погодився з його доводами і оспорював належність та допустимість доказів. У свою чергу, поліцейський ОСОБА_4 , запитав звідки він такий освідчений, на що ОСОБА_2 повідомив йому, що є юристом та працює суддею та пред`явив посвідчення. Після вказаних дій, поліцейський ОСОБА_4 припинив розгляд справи та направився до свого службового автомобіля та назад не повернувся. Поліцейський ОСОБА_3 підійшов до автомобіля ОСОБА_1 та повідомив, що він забороняє рух автомобілем. На запитання ОСОБА_2 про те, чи він є затриманим, поліцейський відповів, що ні, але він обмежує його в русі транспортним засобом, так як має відбутись розгляд справи. На його неодноразові звернення щодо пояснення причини в забороні руху, поліцейський не вказав жодних законних підстав визначених КУпАП або ж ЗУ «Про національну поліцію». Тому, ОСОБА_2 повідомив його, що продовжує рух. Проїхавши певну відстань, автомобіль був знову зупинений. Службовий автомобіль поліції зупинився попереду та з нього вийшов поліцейський ОСОБА_4 , який підійшов до зупиненого транспортного засобу з висловлюваннями щодо проблем зі слухом у ОСОБА_2 . Після цього, він наказав вийти з автомобіля, так як ОСОБА_2 затриманий. Вийшовши із транспортного засобу, поліцейський наказав йому надати руки для застосування спецзасобів (кайданків). Виставивши руки перед собою, працівник поліції наказав завести їх за спину, що він і зробив, а поліцейський у свою чергу закріпив кайданки на зап`ястях рук. На його запитання та його рідних, щодо таких дій, працівник поліції повідомив, що ОСОБА_2 затриманий за порушення ПДР, при цьому не пояснив підстав застосування спецзасобів. Тоді, він ще раз повідомив поліцейського, про те що має статус судді і працівник поліції перевищив свої службові повноваження та вчинив злочин. Після цього, даними поліцейськими він був доставлений в кайданках у службовому автомобілі до райвідділу в м. Тернопіль.

По приїзду, ОСОБА_2 попросив поліцейських викликати йому КШМД, так як відчув погіршення стану здоров`я та повідомив чергового, що відносно нього працівниками поліції вчинено кримінальне правопорушення, а тому просить викликати чергового слідчого для прийняття від нього заяви про кримінальне правопорушення. В подальшому у відділі поліції з`явились і інші поліцейські патрульної поліції, які проводили відеозйомку на нагрудні камери та по черзі підходили і запитували чи він не бажає зняти кайданки. На що ОСОБА_2 їм відповідав, що не бажав їх навіть одягати, а щодо їх зняття, то це має вирішувати процесуальна особа, яка їх застосувала, а також зафіксувати слідчий.

Через деякий час приїхала бригада швидкої, які запропонували надати ОСОБА_2 медичну допомогу, але вони не можуть цього зробити, так як він перебуває у кайданках. Однак, не зважаючи на це, кайданки так ніхто і не знімав. Натомість, поліцейський ОСОБА_4 , не зважаючи на те, що ОСОБА_2 перебував в кайданках, вдруге розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, про начебто порушення ним ПДР та вдруге повідомив, що він затриманий за порушення ПДР. ОСОБА_2 у свою чергу, вимагав від останнього надати протокол його затримання. Тоді, поліцейський ОСОБА_4 , задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 і почав складати протокол затримання. В цей час з`явився слідчий, у присутності якого було знято кайданки, після чого, працівниками швидкої була надана медична допомога. Весь час, який він перебував в кайданках у відділі, жоден із патрульних поліцейських, які були там, в тому числі, і як він зрозумів безпосередні керівники, зокрема двоє в звані капітана, не припинили дії своїх підлеглих, а навпаки надавали їм вказівки щодо складання процесуальних документів та розгляду справи. Крім того, поліцейська відділу з прав людини, взагалі відмовилась фіксувати порушення саме прав людини.

Після надання медичної допомоги, слідчим було відібрано заяву про злочин. Надалі, ОСОБА_2 вийшов з кабінету в хол, де працівники патрульної поліції намагались чи то продовжити розгляд справи, чи скласти ще якісь процесуальні документи, на що він їм повідомив, що стан його здоров`я погіршився і лікарем рекомендовано звернутись до лікарні, тому його мають відвезти у медичний заклад. Після цього в супроводі дружини та сина, ОСОБА_2 направився до автомобіля. В свою чергу, близько 5-6 патрульних поліцейських йшли позаду них і щось викрикували про якісь адміністративні правопорушення.

Підійшовши до транспортного засобу, поліцейський ОСОБА_4 , почав зачитувати йому протокол затримання, а він у свою чергу запропонував внести до нього зауваження, на що поліцейський відмовився. Тоді ОСОБА_2 повідомив, що їх дії є протиправними і сів у автомобіль на переднє пасажирське сидіння. В цей час до дверей підійшов поліцейський ОСОБА_3 і щось почав зачитувати, однак що саме, він не чув. Інші ж поліцейські, а також невідомі громадяни в цивільному, які були разом з ними, заблокували автомобіль, не дозволяючи його синові виїхати, про що він їм говорив. Однак, останні на це не реагували, ставши впритик до автомобіля, провокуючи при цьому можливий наїзд водієм. Побачивши такі дії, ОСОБА_2 зателефонував на гарячу лінію 102 і повідомив про дії патрульних поліцейських. За декілька хвилин після його дзвінка, поліцейські розійшлись і вони виїхали.

Вважає, що поліцейський ОСОБА_3 грубо ігноруючи вимоги правових норм, висловив незаконну та безпідставну вимогу про тимчасове обмеження його в русі транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом. В послідуючому, вже після того, як поліцейські зрозуміли, що вчинили кримінальне правопорушення відносно нього, поліцейський ОСОБА_3 вніс неправдиві (фіктивні) відомості до протоколу про адміністративне правопорушення з метою виправдання своїх протиправних дій. У свою чергу, поліцейський ОСОБА_4 склав протокол затримання за нібито вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, внісши до нього неправдиві (фіктивні) відомості, хоча неодноразово повторював, що адміністративне затримання ним проведено за порушення правил дорожнього руху, що також підтверджується відеозаписом.

Враховуючи наведене, просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП та копію постанови, відповідно до ст. 284 ч.2 КУпАП, направити до відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення, оцінивши наявні докази по них, суд приходить до переконання про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, виходячи з наступного.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, положеннями ст. 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Відповідно до коментаря даної статті, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторних законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Тобто слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної законної вимоги поліцейського.

З даної норми вбачається, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції. Вимоги працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

При цьому, злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав. Відповідно до ст. 185 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №353617 від 31.03.2023, ОСОБА_1 порушив ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» зазначено права та обов`язки водіїв, проте, у протоколі не конкретизовано який пункт та якої частини вказаної статті порушив ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1-3 ст. 29 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Відповідно до вимог ст. 31 вказаного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Ч. 4 ст. 37 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобов`язаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів.

Натомість, згідно ч. 1, 2 ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Як встановлено в судовому засіданні, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського.

Крім того, слід зазначити, що вимогу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у пересуванні транспортним засобом оголосив поліцейський ОСОБА_3 , не повідомивши особі, на його вимогу, причини застосування до нього превентивних заходів, а також не довів до його відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію».

Окремо, суд звертає увагу на те, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Відповідно до ч.3 ст.126 Конституції України без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В даному ж випадку, поліцейські спільними діями, завідомо будучи обізнаними про наявність у ОСОБА_1 статусу судді Тульчинського районного суду Вінницької області, свідомо проігнорували вимоги акту найвищої юридичної сили, діяли на власний розсуд, здійснили фактичне затримання судді за відсутності будь яких правових підстав.

Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КпАП слід закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 185, п.1 ст.247, ст. 251, 252, 256, 260, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити до відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяВ. М. Братасюк