ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1152/23 Справа № 199/2516/23 Суддя у 1-й інстанції - ДЯЧЕНКО І. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 11.03.2023 приблизно о 18-25 годині у м. Дніпрі біля будинку №4 по вул. Передова, керував транспортним засобом «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебувачи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою «Alcotest Drager 0573», результат тесту 2.98 ‰, чим своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року та справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на такі обставини:

- він не керував транспортним засобом, а працівники поліції підішли до нього, коли він стояв біля автомобіля;

- під час огляду поліцейськими не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки «Alcotest Drager 6820» № НОМЕР_2 ;

- під час проведення огляду та складання протоколу свідки були взагалі відсутні;

- відеозапис з боді камери поліцейського є неповним;

- пояснення та рапорт не можуть бути допустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як витікає з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

У відповідності до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №148225 від 11.03.2023, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_2 ознайомлений, про що свідчить його підпис у протоколі; рапортом співробітників поліції згідно з яким, ОСОБА_2 11.03.2023 приблизно о 18-25 годині у м. Дніпрі біля будинку №4 по вул. Передова, керував транспортним засобом «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений співробітниками патрульної поліції, під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на місці, за допомогою приладу «Alcotest Drager 0573» - результат тесту позитивний 2.98 ‰; квитанцією використання газоаналізатора «Alcotest Drager 0573», згідно якої станом на 11 березня 2023 о 18-38 годині у ОСОБА_2 встановлено концентрацію алкоголю у розмірі 1.98 ‰ проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів згідно з результатами огляду ОСОБА_2 був у стані алкогольного сп`яніння - 2.98 ‰; відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, на якому зафіксовано, що саме ОСОБА_2 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 0573», яким встановлена позитивна проба 2.98 ‰ проміле алкоголю.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що є посилання в поданій апеляційній скарзі. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання неналежними доказами результатів огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів алкотестеру «Драгер 6820» через не надання працівниками поліції чинних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку даного засобу вимірювальної техніки є неспроможними, оскільки матеріалами провадження підтверджується той факт, що з результатом огляду водій погодився, підписав чек з драгера, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та протокол про адміністративне правопорушення без жодних зауважень з приводу вищенаведених підстав, будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав, в матеріалах провадження також відсутні й відомості про те, що під час складання протоколу ОСОБА_2 пред`являв вимогу про надання сертифікату відповідності чи свідоцтва про повірку та калібрування вищезазначеного газоаналізатора.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку огляд водія ОСОБА_2 фіксувався на бодікамеру працівника поліції, тож не було й підстав для запрошення свідків для проведення даної процедури, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону, а вимоги апелянта з цього приводу не можна визнати слушними.

Посилання ОСОБА_2 в своїй апеляції на те, що він не керував транспортним засобом є необґрунтованим та спростовується рапортом патрульного поліцейського від 11.03.2023 року, з якого убачається, що 11 березня 2023 року під час патрулювання АНД району за порушення ПДР приблизно о 18-25 годині у м. Дніпрі біля будинку №4 по вул. Передова було зупинено ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на місці, за допомогою приладу «Alcotest Drager 0573» - результат тесту позитивний 2.98 ‰. Транспортний засіб було евакуйовано на штраф майданчик.

Посилання в апеляційній скарзі на не здійснення в даному випадку безперервного відеозапису, що тягне за собою його неналежність як доказу, не є слушними, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи

До того ж, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тому, долучений відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП та про нього зазначено у протоколі.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Апеляційним переглядом також встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у апеляційного суду немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко