ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6628/21 Головуючий суддя І інстанції Щепіхіна В.В.
Апеляційне провадження № 33/818/77/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою встановлено, що 22.04.2021 року о 06 год. 11 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touareg 6, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Харкові по вул. Клочківська, поблизу будинку 328 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія , у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6820» тест 1289 у присутності двох свідків. Результат тесту 0,90% проміле.

В своїй апеляційній скарзі захисник Коряка В.А. просить судову постанову скасувати посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та прийняв необґрунтоване рішення. Вказує, що немає доказів керування автомобілем. Зазначає, що в матеріалах справи немає підтверджень відсторонення його від керування автомобілем. Вказує, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Вважає, що дії працівників поліції під час проведення огляду та під час складення протоколу є незаконними, а відомості, які зафіксовані працівником поліції в протоколі є надуманими та в ньому не зазначено, який саме огляд було проведено працівниками поліції та з якою метою було проведено цей огляд. Також апелянт зазначає, що у працівників поліції не було сертифікату та свідоцтва про повірку робочого засобу газоаналізатор «Драгер 6820», а також доказів щодо можливості застосування цього газоаналізатору. Огляд на стан сп`яніння проведено за відсутності двох свідків.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.09.2021 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, а копію постанови не отримував, а тому не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений. Причин неявки суду не повідомив.

24.02.2023 року секретар судового засідання, за дорученням головуючого у справі, особисто повідомив ОСОБА_1 про час та місце розгляду його апеляційної скарги шляхом передачі йому телефонограми на номер телефону, який апелянт зазначив в своїй апеляційній скарзі.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.09.2021 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9 (а).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №114871 від 22.04.2021 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківці чеку тестування на алкоголь; на дискц з відеозаписом; рапорті працівників поліції; письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №114871 22.04.2021 року (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» в присутності двох свідків. Результат огляд становить 0,90 проміле, з яким був згоден ОСОБА_1 .

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу та був згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що свідчить його власноручний підпис та власноручні пояснення щодо ознайомлення зі змістом цього протоколу.

Факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом також підтверджується відомостями відеозапису, який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що останньому працівником поліції було вголос прочитано зміст протоколу. Належить взяти до уваги, що ОСОБА_1 особисто та добровільно підписав цей протокол та зазначив про ознайомлення з ним.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, не звертався до суду в порядку КАСУ, а також не звертався із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» (арк. 2), вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 0,90 проміле.

Такі відомості газоаналізатору ОСОБА_1 не заперечував та власноруч зазначив у роздруківці газоаналізатору, що з результатами згоден (арк.2).

В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відомостей якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови (арк.6).

ОСОБА_1 погоджувався із результатом проведеного огляду на стан сп`яніння, про що свідчить його власноручний підпис у графі «з результатом згоден» (арк.6).

Крім того, з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4, 5) вбачається, що останніх було залучено працівниками поліції у якості свідків того, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер», на останній погодився. За результатами огляду встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 0,90 проміле.

Апелянтом не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_4 , а тмоу підстав ставити під сумнів відомості цих письмових пояснень у суду немає.

В матеріалах справи також міститься відеозапис події, який був зафіксований на бодікамеру працівників поліції (акр. 10).

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомляє, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем та має ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього питає у ОСОБА_1 чи погоджується він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, з чим останній погоджується. Працівник поліції розкрив запечатаний мундштук, встановив його в газоаналізатор «Драгер» та зробив контрольний забір повітря, який показав відсутність алкоголю. Після цього працівник поліції, в присутності двох понятих, роз`яснив ОСОБА_1 порядок проведення огляду з використанням газоаналізатору «Драгер». Після цього ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 0,90 проміле. ОСОБА_1 погодився з цим результатом та не висловлював будь-яких заперечень щодо результату огляду або щодо дій працівників поліції .

Більш того, з відомостей цього відеозапису також вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touareg 6, державний номерний знак НОМЕР_1 . На запитання працівника поліції зазначив, що близько 5 годин перед його зупинкою він випив пиво. Також підтвердив, що йому зрозумілі його права та обов`язки. Просив працівників поліції його відпустити, оскільки він недалеко мешкає від місця його зупинки (арк.10).

Крім того, після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував його результатів, а тому працівники поліції не пропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Що стосується доводів захисника Коряки В.А., зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_1 клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявлял, огляд проводився за добровільною згодою останнього та в присутності двох свідків, за результатами огляду складено відповідний акт та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи (арк.10), а також з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №114871 22.04.2021 (арк.1), ОСОБА_1 не заявляв будь-яких клопотань про проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянта щодо калібрування приладу «Drager 6820» при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 №1747 міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» становить 1 рік.

Тобто, технічні засоби, що використовуються органами Національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом 1 рік, а тому посилання сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Крім того, Інструкцією з експлуатації газоаналізатора "Drager Alcotest 6820" передбачено перевірку калібровки кожні 12 місяців.

Оскільки останнє калібрування спеціального технічного засобу, з використанням якого 22.04.2021 року проводився огляд ОСОБА_1 , було проведено 15.10.2020 року (арк.2), що підтверджується даними з його роздрукованого показника, підстави ставити під сумнів і вважати результати огляду недійсними відсутні.

Таким чином, працівником поліцї під час збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення була застосована належна процедура з дозволеним спеціальним технічним засобом, висновок якого є належним та допустимим доказом.

Окрім цього, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 8) вбачається, що автомобіль передано під розписку тверезому водію, що об`єктивно свідчить по те, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, що поза розумним сумнівом спростовує такі доводи апелянта.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись статтями 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков