ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3665/22 Головуючий в 1 інст. Коломаренко К.А.
Провадження № 33/807/103/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Корсіка Я.І. за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корсіка Я.І. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює водієм у ФОП « ОСОБА_2 », який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, ОСОБА_1 23.08.2022 року о 15 годині 12 хвилини в м. Запоріжжі, по вул. Бородинська, 20б, керував транспортним засобом «ГАЗ 3302» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився. Водій від керування відсторонений. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Корсік Я.І. вважає постанову суду першої інстанції незаконно і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував того, що з відеозапису не вбачається, що у ОСОБА_1 є виражені ознаки наркотичного сп`яніння. Перевірочні дії, які поліцейським були проведені, не дозволяють перевірити реакцію зіниць очей на світло.

ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, а лише вказав, що готовий пройти огляд після відвантаження продукції охолодженого м`яса птиці замовнику ТОВ «Сільпо фуд».

ОСОБА_1 під час події діяв у відповідності ст. 17 КУпАП, оскільки він є матеріально відповідальною особою за вантаж.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, оскільки ОСОБА_1 отримав копію постанови лише 28.11.2022 року та через повітряну тривогу апелянт був позбавлений можливості подати вчасно скаргу.

Також просить суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 отримав копію постанови 28.11.2022 року та можливо через воєнні дії на території Запорізької області не мав можливості подати скаргу вчасно.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причини пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду скарги по суті апеляційних доводів сторони захисту.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Корсіка Я.І., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд здійснює розгляд провадження в межах доводів, які висунуто в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 виконано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №389701 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 23.08.2022 року о 15 годині 12 хвилини в м. Запоріжжі, по вул. Бородинська, 20б, керував транспортним засобом «ГАЗ 3302» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився. Водій від керування відсторонений. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому, згідно протоколу, були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Окрім того, винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується даними які містяться:

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: розширених зіниць очей, які н реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці. Водій ОСОБА_1 від огляду відмовився;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с.4), з яких вбачається, що під час події він взяв під відповідальність транспортний засіб ГАЗ 3302 у водія ОСОБА_1 ;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи події. Вказаними записами встановлено, що працівником поліції ОСОБА_1 повідомлено про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння та в порядку ПДР України запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 спочатку погодився, а потім своєю поведінкою почав ухилятися від такого огляду, в подальшому відмовившись проходити огляд.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_3 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про те, що працівником належним чином не визначені ознаки наркотичного сп`яніння.

Посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд також відхиляє твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, а лише вказував на необхідність відвантажити товар замовнику, що водій діяв в стані крайньої необхідності.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.

Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Так, відеозаписами з місця події встановлено, що водія зупинили біля приміщення торгівельного закладу «Сільпо». Водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на визначення наркотичного сп`яніння почав здійснювати дії, які на думку суду, були направлені на уникнення проходження огляду. Водій словесними виразами у вигляді «мені треба здати товар… відмовляюся від огляду» виразив в цілому відмову від проходження огляду. Не вказав, що йому потрібен певний час, щоб забезпечити участь іншої людини для здачі товару або передання іншим особам транспортного засобу. Будь-яких доказів того, що йому потрібно здати товар саме йому не надав. Навпаки, відеозаписами події встановлено зворотне, що водій автомобіля в межах тривалого проміжку часу перебував в словесному контакті з працівниками і за час, який міг бути значно меншим, міг би пройти медичний огляд. Наведене свідчить про те, що така обставина є лише способом захисту від уникнення належної правової процедури проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що виконання водієм трудових обов`язків, які не пов`язані з безпекою дорожнього руху та з урахуванням наведених обставин не може розцінюватися, як поважна підстава для відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Наведені водієм обставини, на переконання апеляційного суду, не є підставою для визнання його дій такими, що вчиненні в стані крайньої необхідності, як то передбачено ст.18 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними і спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною, обґрунтованою і підстави для скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корсіка Я.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Корсіка Я.І. залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/3665/22