Справа № 685/470/23
Провадження № 3/685/312/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

Суддя Теофіпольського районного суду Хмельницької області Бурлак Г. І. розглянувши в залі суду в смт Теофіполь матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА :

09.04.2023 в 11 год 00 хв в с.Волиця Польова на вул. Яблунева ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 н.з. НОМЕР_1 у якого була несправна гальмівна система, внаслідок чого водій не справився з керуванням та допустив зіткнення з електроопорою №37, яка належала Теофіпольському РЕМ, завдавши матеріальної шкоди. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №026684, 09.04.2023 в 11 год 00 хв в с.Волиця Польова на вул. Яблунева ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 н.з. НОМЕР_1 не маючи права керувати даним видом транспортного засобу, оскільки посвідчення водія не отримував взагалі, повторно протягом року вчинив дане правопорушення. Дії кваліфіковано за ч.5 ст 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, провадження №3/685/313/23 об`єднане з провадженням 3/685/312/23.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав, у вчиненому розкаявся.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується змістом : схеми місця ДТП від 09.04.2023 акту обстеження опори в с.Волиця Польова. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.5 ст 126 КУпАП, суд зазначає наступне:

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ч.5 ст 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Ст. 35 КУпАП визначає повторність, як повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Згідно зі ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Тобто, якщо стаття чи частина статті, за якою кваліфіковані дії особи, передбачає повторність, то у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено, коли особа притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення . Не виконання цієї вимоги прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку». Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V). На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5). Як вказано у справах «Малофеева проти ОСОБА_2 » рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти ОСОБА_2 » заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи піддавався ОСОБА_1 протягом року адміністративному стягненню за ч.1-4 ст. 126 КУпАП, вважаю, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.5 ст 126 КУпАП, та наявний склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 124, ч.2 ст 126, 36 КУпАП ,

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винуватим, у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.2 ст.126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя