Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/209/23
Єдиний унікальний №733/222/23
Постанова

Іменем України

25 квітня 2023 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 та адвоката Сакун І.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, водія ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», ІПН: НОМЕР_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

Згідно протоколу, 09 лютого 2023 року о 22-10 год ОСОБА_1 на вул. Вокзальній в м. Ічня Чернігівської області керував автомобілем ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 09 лютого 2023 року він алкогольних напоїв не вживав. Крім того вважає, що працівники поліції діяли неправомірно, так як останні не роз`яснили йому прав, не зазначили причини зупинки, не відсторонили від керування транспортним засобом, якщо вважали, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто докази мають бути спрямованими саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 065778 від 09.02.2023 року, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, що кореспондується з вимогами п. 2.9 а ПДР, згідно яких водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із тим, особою, що складала зазначений вище протокол, незважаючи на бланкетну норму закону та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не вказано який саме конкретний підпункт п. 2.9 ПДР порушив ОСОБА_1 , який передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказаний у протоколі п. 2.9 вказаних Правил містить декілька встановлених водію заборон (підпункти а-е), що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 065778 від 09.02.2023 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 065778 від 09.02.2023 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Тестування на алкоголь приладом Драгер та відеозапис, на думку суду, необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та умотивованого судового рішення щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю об`єктивного взаємозв`язку і узгодженості цих доказів з іншими доказами, безпосередньо дослідженими у суді в їх сукупності.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини і судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

За таких обставин провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною вище статтею.

Суд відхиляє посилання адвоката Сакун І.А. про те, що дії працівників поліції під час складання протоколу на ОСОБА_1 були неправомірними, що тягне за собою закриття провадження у справі, через те, що ті не роз`яснили прав останньому, не відсторонили від керування транспортним засобом та зупинили безпідставно, оскільки такі порушення не можуть бути підставою для закриття провадження у справі.

Разом із тим, не заслуговують на увагу твердження адвоката Сакун І.А. про те, що мундштук не розпаковувався, оскільки чітко це на відеозаписі не зафіксовано.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Овчарик