ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/8768/21 Номер провадження 33/814/747/23Головуючий у 1-й інстанції Клько О.С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 10.12.2021 року о 00 год. 28 хв. він керував автомобілем MAZDA 6 д.н.з. НОМЕР_1 по Першому провулку Золочівському, 3 в м. Харків з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив вимогу п.2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року, та закрити провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова місцевого суду є незаконною, оскільки була прийнята із істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що ані апелянт, ані його захисник судових повісток про виклик не отримував, відповідних заявок та заяв про отримання змісту тексту судових повісток по справі у телефонному режимі, SMS-повідомлень та будь-яких інших засобів зв`язку до суду не надавали. Так, апелянт стверджує, що розглянувши справу за його відсутності, суд першої інстанції порушив його процесуальні права.

Крім того, скаржник зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2022 року по справі №642/8818/21 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.4 ст126 КУпАП. зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5130191 від 10.12.21 року, скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито, рішення 02.09.2022 року набрало сили. Апелянт зазначає, що вказаним рішенням встановлено наступні преюдиційні факти: 1) оскільки оскаржувана постанова була винесена безпосередньо на місці правопорушення, відповідно до ст.280 КУпАП, вона не визнана правомірною; 2) апелянт був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та що не спростовано відповідачем у судовому засіданні; 3) оскаржувана постанова містить відомості щодо здійснення фіксації правопорушення, однак докази її здійснення суду не надані.

ОСОБА_1 та його захисник будучи належним чином та завчасно повідомленими в судове засідання не з`явилися. Адвокатом П`ятницьким С.С. подано чергову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки до суду зважаючи на загрози ракетних ударів.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на обставини справи, той факт, що останнім у судовому засідання було надано можливість надати пояснення і підтримати скаргу, беручи до уваги, що заявлені адвокатом доводи, виходячи з їх формальності і недоведеності, не є поважними, вважає що вказане клопотання задоволенню не підлягає, а розгляд справи може відбутися у відсутність ОСОБА_1 та його захисника.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2021 року о 00 год. 28 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем MAZDA 6 д.н.з. НОМЕР_1 по Першому провулку Золочівському, 3 в м. Харків з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився у присутності двох свідків, чим ОСОБА_1 порушив вимогу п.2.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №268547 від 10.12.2022 року, рапортом, направленням, поясненнями свідків, матеріалами відеозйомки, з яких вбачається, що ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом не заперечував та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.

Щодо доводів апелянта про те, що ані апелянт, ані його захисник судових повісток про виклик не отримував, відповідних заявок та заяв про отримання змісту тексту судових повісток по справі у телефонному режимі, SMS-повідомлень та будь-яких інших засобів зв`язку до суду не надавали, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

У рішенні по справі «Маліж проти Франції» від 23.09.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (п.39). Так, враховуючи, що КУпАП не врегульовано порядок повідомлення учасників справи іншими, аніж повістка, засобами, слід звернутися до найближчої галузі права кримінального процесуального.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно із ч.1 ст.136 КПК, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Разом із тим, суд бере до уваги той факт, що 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк якого було продовжено Указами Президента України №133/2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022.

Із матеріалів справи вбачається, що адвокат П`ятницькій С.С. та ОСОБА_1 підписували явочні листи, в яких засвідчували те, що їх суд повідомив про те, що розгляд справи відбудеться 15.02.2022 о 09:30 год. та 06.04.2022 року о 09:30 год. Тобто зазначені особи усвідомлювали, що в провадженні суду перебуває справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Крім того, в матеріалах справи містяться довідки про доставку SMS від 27.04.2022, 02.06.2022, 28.06.2022, 12.08.2022, 02.11.2022 року на номер телефону захисника ОСОБА_1 адвоката П`ятницького С.С. НОМЕР_2 із відповідним текстовим повідомленням про виклик на зазначені дати до суду.

Адвокат П`ятницький С.С. 31.05.2022 року подав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, зазначивши, що був повідомлений за допомогою СМС, що свідчить про його обізнаність стосовно цього засобу повідомлення з боку суду.

При цьому слід зазначити, що у зв`язку із відсутністю фінансування для направлення судової кореспонденції засобами поштового зв`язку, із матеріалів справи вбачається, що місцевий суд здійснив усе можливе для належного повідомлення захисника апелянта. Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію.

Враховуючи наведене вище, аргумент апелянта щодо порушення його процесуальних прав місцевим судом слід визнати неприйнятним та відхилити.

Окрім цього, посилання апелянта на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2022 р. по справі №642/8818/21 має преюдиційне значення для розгляду даної справи (стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП) є недоречними, адже предметом розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова 22.08.2022 року було оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.4 ст126 КУпАП. зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5130191 від 10.12.21 р., натомість в даному випадку вирішується питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. І разом із цим, із матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було додержано вимог законодавства щодо забезпечення прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Підстави, які б давали можливість суду першої інстанції вважати, що вказані вище докази є сумнівними, відсутні, оскільки вони дійсно узгоджуються між собою та є такими, що відповідають обставинам справи.

Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин