Справа № 605/244/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

"14" липня 2023 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О. розглянувши матеріали, які надійшли від сектору поліцейської діяльності №2 (м.Підгайці) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, непрацюючого,

проживаючого в

АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справ про адміністративні правопорушення: №№605/244/23, 605/24523, 605/246/23, 605/247/23, 605/248/23 зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №732617 від 12 червня 2023 року, громадянин ОСОБА_1 12 червня 2023 року, близько 20 год. 55 хв. вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражавня в її адресу нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода її психічному здоров`ю, за що передбачена, відповідальність згідно вимог ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №549816 від 14 червня 2023 року, вказано, що громадянин ОСОБА_1 впродовж дня ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо належного виховання своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 а саме у вищевказаний час перебував в стані сп`яніння, що унеможливлювало належне виконання своїх батьківських обов`язків, чим порушив вимоги ч.1 ст.184 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №732616 від 12 червня 2023 року, зазначено, що громадянин ОСОБА_1 12 червня 2023 року, близько 18 год. 00 хв., вчинив відносно свого сина ОСОБА_3 , домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс останньому удар рукою в область грудей, внаслідок чого могла бути завдана шкода його здоров`ю, за що передбачена, відповідальність згідно вимог ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №549814 від 14 червня 2023 року, зазначено, що громадянин ОСОБА_1 14 червня 2023 року, близько 12 год. 10 хв., не виконав терміновий заборонний припис від 12 червня 2023 року серії АА №193787 терміном на 10 днів, а саме зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №549815 від 14 червня 2023 року, зазначено, що громадянин ОСОБА_1 14 червня 2023 року, близько 12 год. 20 хв., не виконав терміновий заборонний припис від 12 червня 2023 року серії АА №193788 терміном на 10 днів, а саме зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Причин неявки суду не повідомив.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП працівниками поліції до матеріалів справи додано письмові пояснення та заяву в поліцію ОСОБА_2 , терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №193787 від 12 червня 2023 року та терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №193788 від 12 червня 2023 року.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказала, що 12 червня 2023 року близько 20 год. 55 хв. ОСОБА_1 повернувся додому та почав вчиняти сварку, в ході якої ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою в присутності їхніх неповнолітніх дітей.

В інших письмових поясненнях ОСОБА_1 вказала, що 12 червня 2023 року перебуваючи за місцем проживання до неї підійшов її син ОСОБА_3 в сльозах та сказав їй, що батько ОСОБА_3 його побив, після чого ОСОБА_2 зателефонувала в поліцію.

В заяві ОСОБА_2 просить притягнути до адміністративної відповідальності свого чоловіка ОСОБА_1 , оскільки їхати на СМЕ із сином відмовляється через те, що в сина немає тілесних ушкоджень. Також просить винести терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 .

З термінового заборонного припису серії АА №193787 від 12 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язаний залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 , строком на 10 діб з 12 червня 2023 року.

З термінового заборонного припису серії АА №193788 від 12 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язаний залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_3 , строком на 10 діб з 12 червня 2023 року.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №732617 від 12 червня 2023 року ОСОБА_1 вказав, що більше не буде, що суд розцінює, як визнання ним своєї вини.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №732617 від 12 червня 2023 року ОСОБА_1 вказав, що такого не робив. Суд такі пояснення оцінює критично, вважає їх такими, що дані з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Змістом ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ№732617, ВАВ№549815, ВАВ№549814, ВАБ№732616, підтверджується вище-вказаними матеріалами справи.

Диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150,180 Сімейного кодексу України та іншими положеннями законодавства України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

При цьому у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Виходячи з наведеного, ухилення від виконання батьківських обов`язків (об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП) може проявлятись у різних формах.

В фабулі вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо належного виховання своїх дітей, а саме перебував у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлювало належне виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Встановлено, що жодних доказів того, які б підтверджували вищевказані обставини до матеріалів справи не додано.

Натомість працівником поліції додано копію письмових пояснень ОСОБА_2 , які не відображають обставин, які викладені в протоколі.

При цьому сам факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, який не доведений будь-якими належними та допустими доказами, не може свідчити про порушення ним вимог ч.1 ст.184 КУпАП.

За встановлених обставин справи, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, зокрема суб`єктивної сторони, як у формі умислу чи необережності.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи ступінь тяжкості скоєних правопорушень, особу винного, обставини, передбачені ст.ст. 33-35 КУпАП, з урахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, вважає, що слід притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і відповідно до ст. 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 255 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 33-36, 173-2 ч.1, 184 ч.1, 221, 283, 284 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення, у відповідності до ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 255 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в доход держави 536,80 грн. судового збору.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ№549816 від 14 червня 2023 року провадженням закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: Р. О. Горуц