Справа №359/2517/23
Провадження №3/359/1468/2023
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши, за участю особи, яка притягується до відповідальності та законного представника потерпілої, адміністративний матеріал, що надійшов від Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 184 КУпАП

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в :

16.02.2023 року о 11 год. 00 хв. у АДРЕСА_3 в приміщенні Гнідинського ліцею гр. ОСОБА_1 будучи батьком малолітнього ОСОБА_2 , 2013 року народження, не вжив заходів щодо забезпечення необхідних умов виховання, як наслідок неповнолітній ненавмисно зачепив ОСОБА_3 , в результаті чого остання впала на підлогу. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У судовому засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 пояснив, що дійсно мали місце події, зазначені у протоколі. Однак, вину у вчиненому правопорушенні вона не визнає, оскільки він не вбачає жодного причинно-наслідкового зв`язку між вихованням та подією, яка мала місце 16.02.2023 року. На думку ОСОБА_1 ця подія є випадковістю, оскільки діти зіштовхнулися випадково під час перерви. Крім того, вихованням сина його родина займається на належному рівні і він знає правила поведінки в школі та інших громадських місцях. На підставі наданих ним пояснень, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просив суд дану справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_4 пояснив, що 16.02.2023 року ОСОБА_5 зачепив його доньку ОСОБА_3 , внаслідок чого остання впала та отримала тілесне ушкодження у вигляді деформації переднього зуба. На підтвердження надав Акт надання послуг №00183299 від 22.02.2023 року.

Суддя, ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши особу, яка притягується до відповідальності та законного представника потерпілої, встановивши обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення, підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №743788 від 13.03.2023 р. (а.с.2), копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2021 року (а.с.5); актом надання послуг №00183299 від 22.02.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 в ТОВ «Дент-Арт» проведено реставрацію зуба 1 рівня, без мікроскопа: точне відновлення втраченої анатомічної форми зуба, та іншими матеріалами справи.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.98 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст. 184 КУпАП.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, у ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про духовний та моральний розвиток дитини, поважати дитину.

Стаття 11 ЗУ «Про охорону дитинства » закріплює, що саме сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ст. 12 даного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Так, під невиконанням обов`язків по вихованню і навчанню дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх. Ухилення батьків і осіб, що їх заміняють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності. Виховання складається з різного роду дій батьків, одним з елементів яких є нагляд за поведінкою дитини. Тому легковажне або байдуже ставлення батьків чи осіб, що їх заміняють, до поведінки дитини, відсутність належного контролю і її відповідністю нормам життя суспільства часто ведуть до здійснення дітьми правопорушень. Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Поведінка малолітнього ОСОБА_7 , яка виразилась у тому, що останній знаходячись в приміщенні Гнідинського ліцею зачепив ОСОБА_6 , яка впала на підлогу та внаслідок чого отримала тілесне ушкодження у вигляді деформації переднього зуба, вказує на відсутність належного контролю з боку батьків за його поведінкою. Це свідчить про те, що передбачені ст. 150 СК України обов`язки батьком малолітнього ОСОБА_7 виконуються неналежним чином, а саме незабезпечення необхідних умов належного виховання її сина.

З огляду на це, доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо того, що його син хоч і зачепив ОСОБА_6 , однак це сталося не навмисно, не можуть слугувати підставою для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки саме батьки повинні здійснювати належний нагляд за своїми дітьми з метою забезпечення їх виховання з відповідністю нормам життя суспільства, що є безпосереднім їх батьківським обов`язком, а не навчальний заклад чи будь-які інші установи та особи.

Крім того, суд враховує, що саме на території навчального закладу відбулась відповідна подія, керівництво якого повинно слідкувати за поведінкою дітей, що проходять там навчання. Тому суд вважає, що внаслідок неналежної організації контролю за поведінкою учнів під час навчального процесу, сталась така подія, за недостатності заходів профілактики таких випадків в навчальному закладі.

З аналізу представлених доказів суддя доходить висновку, що дії ОСОБА_1 досягли такого рівня невиконання батьківських обов`язків, що їх можна вважати саме ухиленням від виховання дитини або ж від забезпечення належних умов виховання дитини.

Таким чином, своїми діями, які виразились у невиконанні батьками обов`язків щодо виховання дитини, тобто ухилення батька, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання малолітнього сина, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Однак зазначена бездіяльність щодо недостатності виховання дитини не можуть заходитись у прямому причинному зв`язку з подією, що мала місце на території навчального закладу, оскільки така подія стала можливою внаслідок збігу багатьох обставин, серед яких порушення ОСОБА_1 , як батька, є, на думку суду, мінімальними.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП України при малозначності вчиненого правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

На підставі викладеного, враховуючи особу правопорушника, ступінь вини, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 можливо звільнити від адміністративної відповідальності оголосивши йому усне зауваження.

Саме усне зауваження суддя вважає достатнім для виправлення та належної поведінки правопорушника в подальшому, а також співмірним скоєному ним правопорушенню.

З урахуванням викладеного провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 23, 33, ст.184 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності, оголосивши усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по притягненню останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя : С. М. Вознюк