Номер провадження: 33/813/368/23
Номер справи місцевого суду: 522/59/23
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Приходько Л. А., секретар судового засідання Виходець А.В.,
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Сергієнка Дмитра Миколайовича,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнка Дмитра Миколайовича на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, старшого матроса, стрільця зенітника, в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 3655,00грн. Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Вищевказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 18 грудня 2022 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи у н.п. Велика Олександрівка, Бериславського району, Херсонської області, знаходився в стані алкогольного сп`яніння та отримав мінно-вибухове поранення та був доставлений медичною службою в/ч НОМЕР_1 до 2-ї лікарні м. Кривий Ріг для надання медичної допомоги.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою захисник ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, посилаючись на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справ, а також порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник звертає увагу на відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП. Також вказує на те, що судом справа розглянута у відсутність ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомленим про розгляд справи.
Одночасно з апеляційною скаргою адвокатом Сергієнком Д.М. надано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року, як такого, що пропущений з поважних причин. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_1 не отримував від суду ніяких сповіщень про слухання справи, справу було розглянуто без участі скаржника на першому ж судовому засіданні та не було надіслано йому копію оскаржуваної постанови. Про існування оскаржуваної постанови скаржник дізнався лише 22 січня 2023 року.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко Д.М. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у клопотанні та скарзі, просив поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши наведені в клопотанні та апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, також підлягає задоволенню апеляційна скарга з таких підстав.
Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 участі в судовому засіданні суду першої інстанції не приймав, відомості про направлення копії ухваленої судом постанови йому для відома та про отримання ним копії постанови в матеріалах справи відсутні.
Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту вручення скаржнику копії оскарженої постанови, апеляційний суд вважає, що наведені у клопотанні обставини перешкоджали вчиненню ОСОБА_1 та його захисником необхідних процесуальних дій для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з дотриманням встановленого законом строку, тому цей строк підлягає поновленню як пропущений із поважних причин.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи судом відбувся без участі ОСОБА_1 . При цьому матеріали справи не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.
Наявність в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, складеної в день складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, 28 грудня 2022 року та направленою на адресу суду ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не скасовує обов`язок органу який розглядає справу про адміністративне правопорушення повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Отже неповідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи час та місце розгляду справи, в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про час та місце розгляду справи Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 №05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а дійшов висновку, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійною, безумовною підставою для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, підставою притягнення особи, як суб`єкта правопорушення, до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, визначеного відповідною статтею.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Диспозицією частини 1 статті 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Частиною 3 статті 172 -20 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ОДХ № 00475 від 28 грудня 2022 року, вбачається, що під час дії та території України воєнного стану, 18 грудня 2022 року близько 13 год. 00 хв., старший матрос ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за контрактом та проходячи її у в/ч НОМЕР_1 діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, перебуваючи у АДРЕСА_2 , знаходився в стані алкогольного сп`яніння та отримав мінно-вибухове поранення та був доставлений медичною службою в/ч НОМЕР_1 до 2-ї лікарні АДРЕСА_3 для надання медичної допомоги.
Отже, виходячи зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні правопорушення передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, а саме у виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 3 статті 172-20 КУпАП, є зафіксоване у встановлений законом спосіб виконання війсковослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду, що і є підставою для складення відносно цієї особи протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 172-20 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності.
Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на осіб, які мають право складати протоколи про адміністративне правопорушення, а саме на уповноважених на те посадових осіб органів управління Військової служби правопорядку у Збройних силах України.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю(стаття 280 КУпАП).
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП суд першої інстанції вказав, що його вина підтверджується протоколом про військове адміністративне правопорушення, рапортом від 28.12.2022, випискою з медичної карти стаціонарного хворого та іншими матеріалами справи.
З метою повноти і всебічності розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні матеріали справи про адміністративне правопорушення в результаті чого було встановлено, що відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії ОДХ № 00475 від 28 грудня 2022 року, вбачається, що в період дії особливого періоду, 18 грудня 2022 року близько 13 год. 00 хв., старший матрос ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за контрактом та проходячи її у в/ч НОМЕР_1 діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, перебуваючи у АДРЕСА_2 , знаходився в стані алкогольного сп`яніння та отримав мінно-вибухове поранення та був доставлений медичною службою в/ч НОМЕР_1 до 2-ї лікарні АДРЕСА_3 для надання медичної допомоги. 26.12.2022 ОСОБА_1 виписаний з лікарні та 28.12.2022 командуванням військової частини НОМЕР_2 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП
У письмових поясненнях, викладених у протоколі, ОСОБА_1 пояснив, що 18.12.2022 він випив пляшку пива та під час заготівлі дров отримав мінно-вибухове поранення.
До протоколу про адміністративне правопорушення додані: рапорт заступника з МПЗ 3-ї гарматної артилерійської батареї в/ НОМЕР_3 , щодо направлення матеріалів у відношенні ОСОБА_1 , який 18.12.2022 перебував в стані алкогольного сп`яніння в тимчасовому місці дислокації, АДРЕСА_2 в/ч НОМЕР_1 у результаті чого отримав мінно-вибухове поранення; виписка із медичної карти стаціонарного хворого У-22П26430/1271; копія військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 .
З виписки медичної карти вбачається, що ОСОБА_1 з 18.12.2022 року по 26.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП Криворізська міська клінічна лікарня №2 КМР з діагнозом вибухова травма, вогнепальне осколкове дотичне поранення спинки носа, акубаротравма без порушення цілісності б/перетинок. Результат дихального тесту на алкоголь від 18.12.2022 №7694 -0.53 проміле.
З військового квитка серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 з 10.05.2019 по теперішній час проходить військову службу за контрактом на посаді стрілець зенітник у в/ч НОМЕР_1 .
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Досліджені апеляційним судом матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 18.12.2022 у нетверезому стані виконував обов`язки військової служби.
Так, з пояснень ОСОБА_1 , викладених у протоколі про військове адміністративне правопорушення вбачається, що він 18.12.2022 року випив пляшку пива та при заготівлі дров отримав мінно-вибухове поранення.
Проте, жодних відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_1 виконував після вживання пива обов`язки військової служби в матеріалах справи відсутні.
Так, в матеріалах справи відсутні відомості щодо його перебування на території військової частини НОМЕР_1 або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком. Посилання в протоколі на перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані у населеному пункті АДРЕСА_2 , в якому тимчасово дислокується в/ч НОМЕР_1 , не може свідчити про його перебування на території військової частини або в іншому робочому місці, оскільки само по собі перебування особи у населеному пункті, в якому дислокується військова частина, без конкретизації її місця перебування, не доводить факту перебування на території військової частини або в іншому робочому місці.
Також відсутні будь-які відомості щодо перебування ОСОБА_1 на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби, або поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира, або під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою, або під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Рапорт заступника з МПЗ 3-ї гарматної артилерійської батареї в/ НОМЕР_3 , щодо направлення матеріалів у відношенні ОСОБА_1 , який 18.12.2022 перебував в стані алкогольного сп`яніння в тимчасовому місці дислокації, АДРЕСА_2 в/ч НОМЕР_1 у результаті чого отримав мінно-вибухове пораненняне є доказом в силу вимог статті 251 КУпАП, оскільки не містить даних на підставі яких можуть бути встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а свідчить лише про направлення матеріалів у відношенні ОСОБА_1 для притягнення до адміністративної відповідальності.
Виписка із медичної карти стаціонарного хворого не містить жодних відомостей щодо спеціального технічного засобу за допомогою якого здійснений дихальний тест на алкоголь, що унеможливлює перевірку достовірності результату тесту. Крім того, у виписці вказано, що 18.12.2022 року у ОСОБА_1 був відібраний аналіз крові на алкоголь, однак результати вказаного аналізу в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).
Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.
Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З урахуванням положень частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.
Отже, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП, матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП в діях ОСОБА_1 у зв`язку із чим апеляційна скарга, підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнка Дмитра Миколайовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сергієнка Дмитра Миколайовича задовольнити.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 , скасувати.
Провадження у справі закрити з підстав визначених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Л.А. Приходько