Провадження № 33/824/1329/2023 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Туровського Віталія Вікторовича на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22 жовтня 2022 року серії ААД № 151738 водій ОСОБА_1 22 жовтня 2022 року о 00 год. 05 хв. у м. Києві, по вул. Теодора Драйзера, 19 керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Туровський В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 адвокат Туровський В.В. зазначає, що сторона захисту не погоджується із рішенням суду першої інстанції. Разом з тим, стосовно фактичних обставин справи - сторона захисту надасть свої пояснення в Київському апеляційному суді додатково.

Дослідивши матеріали провадження, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Туровського В.В., дослідивши додаткові докази, подані стороною захисту, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено в якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що обовязковою ознакою зазначеного складу правопорушення є саме керування особою, щодо якої є обґрунтовані підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом. Тобто зазначене правопорушення може бути вчинено виключно водієм транспортного засобу.

Зазначене узгоджуються у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2015 року №14, де зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Як вбачається із наданого суду відеозапису, на ньому не зафіксовано ані руху автомобіля, ані моменту його зупинки, ані факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль SKODA OCTAVIA державний номер НОМЕР_1 стоїть обабіч дороги з включеними аварійними сигналами. Саме з цього моменту починається відеозйомка.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відтак, наявний в матеріалах справи відеозапис не може бути прийнятий судом до уваги, як доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки, в порушення вимог зазначеної Інструкції, він є неповним, не відтворює подій з моменту зупинки транспортного запису.

Отже, доказів керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції матеріали справи не містять.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що за кермом транспортного засобу була його цивільна дружина ОСОБА_4 . Під час керування транспортним засобом остання не надала перевагу автомобілю муніципальної охорони, після чого одразу спинила автомобіль та пересіла з водійського сидіння на пасажирське. Матеріали справи не містять доказів на спростування зазначених доводів.

З наявного у матеріалах справи відеозапису, а саме на 00:10:40 сек. запису вбачається, що поліцейські пропонують пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.

Свою відмову ОСОБА_1 мотивував тим, що він не керував транспортним засобом, а, відтак, і не мав проходити огляд на стан сп`яніння.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинен був мати в своєму розпорядженні належні докази, які б спростовували твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності, щодо не керування ним транспортним засобом та підтверджували зазначені обставини.

В якості таких доказів працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено відео з нагрудної бодікамери, на якому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які в своїх поясненнях підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Надаючи оцінку показам зазначених свідків апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Аналогічні положення містить п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1103 від 17 грудня 2008 року, згідно якого огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Тобто, свідками правопорушення, при проведенні огляду на стан сп`яніння або при фіксуванні відмови від такого огляду мають бути особи, щодо яких відсутні сумніви у їх неупередженості.

З наявних у матеріалах справи пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що під час несення служби в муніципальній охороні, останніми було помічено автомобіль, який рухався без світла та мало не створив аварійну ситуацію. Порівнявшись з автомобілем, щоб зробити зауваження, помітили, що водій після зупинки пересів на пасажирське сидіння. Після цього, даний водій вийшов з автомобіля з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Пізніше, приїхала патрульна поліція.

Із зазначених пояснень вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є працівниками КО «Муніципальна охорона».

Відповідно до інформації з офіційного порталу Києва (КМДА КМР) «Муніципальна охорона» - комунальна організація виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що займається забезпеченням охорони комунального майна міста Києва, наданням охоронних послуг та охороною громадського порядку. Входить до Департаменту муніципальної безпеки КМДА.

КО «Муніципальна охорона» діє відповідно ліцензії, виданої Міністерством внутрішніх справ, діяльність регулюється Законом України «Про охоронну діяльність». Підприємство співпрацює із Комунальною аварійно-рятувальною службою «Київською службою порятунку», Державною службою України з надзвичайних ситуацій, КП «Київблагоустрій», Національною поліцією, Держпродспоживслужбою, та КО «Київзеленбуд».

Отже, з матеріалів справи вбачається, що вказані свідки є працівниками муніципальної охорони, які співпрацюють з Національною поліцією та, виконуючи свої посадові обов`язки з охорони громадського порядку затримали автомобіль SKODA OCTAVIA державний номерний знак НОМЕР_1 .

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники муніципальної охорони, які в силу статутних положень співпрацюють з Національною поліцією та які під час охорони громадського порядку затримали будь-яку особу за вчинення будь-якого правопорушення не можуть бути віднесені до свідків, щодо неупередженості яких відсутні сумніви.

Працівники муніципальної охорони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до вимог п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не можуть бути свідками щодо особи, в затриманні якої вони брали участь.

З огляду на викладене, пояснення зазначених свідків апеляційний суд до уваги не приймає з підстав недопустимості зазначених доказів.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що жодного належного та допустимого доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент зупинки вказаного транспортного засобу працівниками муніципальної охорони м. Києва матеріали справи не містять.

Відсутність в розпорядженні поліцейського доказів керування водієм транспортним засобом, в даному випадку позбавляє працівника поліції права вимагати у особи пройти огляд на стан сп`яніння.

При цьому, відмова особи, щодо якої відсутні докази керування нею транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через відсутність суб`єкта правопорушення.

Отже, апеляційним судом встановлено, що складання протоколу щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння проведено працівниками поліції з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17 грудня 2008 року, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, в зв`язку з чим такий протокол не може бути покладений в основу обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначене місцевий суд уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого зазначеною статтею.

Місцевим судом не взято до уваги, що у відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Туровського Віталія Вікторовича задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв