Номер провадження: 33/813/343/23
Справа № 509/2146/22
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Воронцова Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнено судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 04.05.2022 року, о 09:40 год., керуючи автомобілем «Scania 124L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Chereau», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на автодорозі Н-33 «Одеса-Овідіополь», 6 км Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду в медичному закладі лікаря нарколога у встановленому законом порядку, та продуття газоаналізатора «Драгер», відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП закрити,

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 обґрунтував тим, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, суд не направляв на його адресу повістки, про оскаржуване судове рішення дізнався лише 30.01.2023 року, крім того повний текст постанови суду він не отримував.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначив, що скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведено належними та достатніми доказами, а документи, що знаходяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що йому не були роз`яснені його права та обов`язки при затриманні, огляд було проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Зазначає, що працівник поліції не дотримався встановленого законодавством порядку проведення огляду на стан сп`яніння, йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, хоча він був не згодний із показами газоаналізатора «Драгер» тому що, покази такого технічного засобу не відповідають міжнародним нормам встановлення стану алкогольного сп`яніння. Крім того, він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, працівники поліції відповідне направлення йому не видавали і до матеріалів справи зазначене направлення не долучено.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо відсторонення його від керування транспортним засобом чи передачі керування іншій особі, згідно вимог ст. 266 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився повторно, про дату, час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, а тому справа може бути розглянута у його відсутності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вимоги та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 294 КПК України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Хоча ст. 294 КУпАП і містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня інформація про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні та отримання останнім оскаржуваної постанови, строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності прийнятого судом судового рішення, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд виходить з того, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року).

Правилами дорожнього руху України заборонено керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння (а.п. 2.9.а).

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає зокрема у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено уст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженоїНаказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735(далі по тексту Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103 .

У відповідності до ст. 266 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення правопорушення, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Дослідивши зібрані у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 322523 від 04.05.2022 року, пояснення водія ОСОБА_1 , надані ним при складанні протоколу, пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозапис з нагрудної камери поліцейського та оцінивши ці докази з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наведені вище докази не можуть бути достатніми та допустимими для доведення винуватості ОСОБА_1 з наступних підстав.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, його зміст відповідає вимогам статті 256 КУпАП, в ньому зазначено суть адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 цього ж Кодексу, об`єктивною стороною якого є саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Підстав для визнання протоколу недопустимим доказом у справі апеляційний суд не вбачає, оскільки цей доказ узгоджується з письмовими поясненнями правопорушника та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який додано до протоколу (а.п. 9)

Зокрема ОСОБА_1 надав свої пояснення в протоколі, в яких зазначив, що він керував автомобілем і перед цим вживав алкогольні напої, в медичний заклад для освідування або продути Драгер відмовився, з правопорушенням згоден, претензій до працівників поліції не має. (а.с. 1).

Враховуючи, що ОСОБА_1 виклав свої пояснення по суті адміністративного правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, доводи апеляційної скарги про те, що йому не було роз`яснено суть адміністративного правопорушення та право подати свої заперечення, чим порушено його право на захист, є безпідставними.

Всупереч доводам апелянта, відеозаписом чітко зафіксовано той факт, що ОСОБА_1 визнає, що керував транспортним засобом відразу ж після вживання алкоголю, йому запропоновано поліцейським пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою алкотесту на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, пояснюючи відмову відсутністю сенсу в проходженні такого огляду.

При цьому ОСОБА_1 не оспорював законність зупинки транспортного засобу та правомірність дій працівників поліції, тому протилежні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що працівники поліції порушили Порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, безпідставно не склали відповідний акт про відмову водія від огляду на стан сп`яніння та не долучити його до матеріалів справи.

Разом з цим, пункт 10 розділу ІІ Інструкції передбачає складання поліцейським акту огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який долучається до протоколу про адміністративне правопорушення .

Складання поліцейським акту про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Інструкцією не передбачено.

Така відмова зафіксована відеозаписом, та ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду у своїх поясненнях в протоколі не заперечував.

Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для виявлення ознак алкогольного сп`яніння, як на підставу його невинуватості, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до Інструкції таке направлення видається у разі згоди водія пройти медичне обстеження. Натомість, наявними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейські не роз`яснили йому наслідки такої відмови, апеляційний суд відхиляє, оскільки водій транспортного засобу зобов`язаний знати ПДР України, що є обов`язковою умовою для видачі посвідчення водія, а незнання цих Правил не звільняє його від відповідальності, встановленої законом за їх порушення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не є підставою для скасування постанови, оскільки вказана обставина не спростовує факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи скаржника про те, що працівниками поліції не були залучені свідки для проведення огляду на стан сп`яніння, підлягають відхиленню, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з місця події, поясненнями свідків, які були присутні під час складання протоколу.

Враховуючи вищезазначене, суд оцінюючи докази у сукупності дійшов правильного висновку, що з відеозапису беззаперечно можливо чітко встановити послідовність перебігу подій, що відбувались на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки ним зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 та його відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Наявний в матеріалах справи відеозапис та інші зазначені судом докази, які узгоджується між собою, є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують належності та допустимості наявних в матеріалах справи доказів та не містять у собі достатніх даних для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в тому числі через його невідповідність нормам чинного законодавства, порушення яких призвело або могло призвести до неправильного застосування норм процесуального права, як про це безпідставно зазначається в апеляційній скарзі.

У зв`язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постановиОвідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Л.П.Воронцова