Номер провадження: 33/813/993/23
Номер справи місцевого суду: 496/1500/23
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Богачева А.Б.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Богачева Анатолія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №427364 від 01.02.2023, ОСОБА_1 01 лютого 2023 року о 00.10 год, на 452 км а/д Київ-Одеса керував транспортним засобом NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, а також продуття алкотестера «Drager» відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3)

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто судовий збір 536,80 гривень (а.с. 30-32).

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, адвокат Богачев А.Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2023 року є незаконною і необґрунтованою, тому просить її скасувати, та закрити провадження по справі, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Богачева А.Б., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №427364 від 01.02.2023, який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень щодо складеного протоколу, та без зазначення пояснень по суті порушення (а.с. 3);

2)направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4);

3)відеозаписом з портативних відеореєстраторів працівників поліції БК 474574, БК 473723, БК 473726, БК 471957, з яких встановлено, що 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинена працівниками поліції, на вимогу поліцейського пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а також продуття алкотестера «Drager» відмовився (диск а.с. 5).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 01 лютого 2023 року о 00.10 год, на 452 км а/д Київ-Одеса керував транспортним засобом NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погодився продути в спеціальний прилад Драгер та продував його неодноразово, однак прилад не встановив наявності алкоголю в організмі ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Так, судом був досліджений відеозаписи з портативних відеореєстраторів, якими зафіксований факт зупинки транспортного засобу NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .. Далі в ході розмови працівники поліції зазначили, що в ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння та запитали чи вжив він алкогольні напої та чому сів в подальшому за кермо, на що останній відповів «да, звичайно, їду від сина». ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу Драгер, а також запропоновано проїхати в медичний заклад, для проходження такого огляду, при цьому було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду.

При цьому, відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 декілька разів намагався продути в Драгер, однак прилад не надавав жодного результату, ОСОБА_1 не вдихав достатньої кількості повітря, постійно зупинявся, при цьому не виконував вказівки працівників поліції відносно правильного використання алкотестеру Драгер.

Із відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 провокував працівників поліції, пропонував їм гроші, намагався уникнути складання протоколу, просив відпустити додому, «бо йому тут близько їхати», хотів домовитись про уникнення відповідальності (диск а.с. 5).

На думку апеляційного суду, такі дії ОСОБА_1 вказують на те, що він не бажав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння та всіляко ухилявся від продування в алкотестер Драгер, а тому такі дії останнього були правильно розцінені працівниками поліції, як відмова водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, сп`яніння.

Зазначені відеозаписи з портативних відеокамер відображають із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 , його поведінку та те, що співробітники поліції під час складання протоколу про адміністративне діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.

Відеозаписи з портативних відеокамер, є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій.

Апеляційний суд також визнає неспроможними посилання на те, що в ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, це були лише ознаки хвилювання і переживань, оскільки він не встиг до комендантської години проїхати пост патрульної поліції на 452 км автодороги Київ-Одеса, також він вважав, що його чекає суворе покарання за порушення комендантської години.

Так, ОСОБА_1 згідно із п. 2.5 ПДР України зобов`язаний був на вимогу поліцейського, в якого виникли припущення щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення його дійсного стану.

В даному випадку ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, саме за відмову на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 ніщо не перешкоджало пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку та підтвердити свої доводи про перебування його лише в стані хвилювання та переживань, а не в стані алкогольного сп`яніння.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи із портативного відеореєстратору не є безперервними, а це суперечить вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапис, затвердженої наказом МВС України від 08.12.2018 за №1026, також не приймаються до уваги, оскільки зазначене спростовується безпосередньо відеозаписами із портативних відеореєстраторів БК 474574, БК 473723, БК 473726, БК 471957, які були досліджені апеляційним судом та з яких вбачається, що він розпочинається з моменту зупинки транспортного засобу NISSAN д.н.з. НОМЕР_1 та в цілому безперервно тривають до моменту зачитування складеного відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу та відсторонення останнього від керування транспортним засобом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Богачева Анатолія Борисовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький