Дата документу 04.07.2023
Справа № 334/4310/23
Провадження № 3/334/1869/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Телегуз С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2023 року до суду з Управління патрульної поліції в Запорізькій області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №393800, складеного 16.05.2023 року о 01:20 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Падалка О.А., 16.05.2023 року о 01:02 в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Піщана 5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер Алкотест 6820» та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. Від керування відсторонений шляхом паркування без порушення ПДР. Про повторність попереджений. Відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно Довідки Управління патрульної поліції в Запорізькій області ОСОБА_1 повторності за ст.130 КУпАП не має, має посвідчення водія НОМЕР_3 від 11.04.1997 року, яке було тимчасово вилучене, видано тимчасовий дозвіл ПК №313238.

04.07.2023 року в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав свою провину, суду пояснивши, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 і для виконання службових завдань використовує власний автомобіль, на що ним отримано відповідний дозвіл командира військової частини, тому прохав призначити стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

04.07.2023 року в судовому засіданні захисник: адвокат Ємець А.О. вважав, що з урахуванням обставин справи та особи правопорушника, при накладенні стягнення на його підзахисного можливо застосувати аналогію закону та призначити стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а саме без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд оцінивши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважає, що матеріали справи свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлені: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №393800 від 16.05.2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 16.05.2023 року; рапортом поліцейського; відеозаписом події 16.05.2023 року на диску «DVD-R».

Суд, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Тому суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно ст.34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 визнається щире розкаяння винного.

Відповідно ст.35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Адміністративне стягнення застосовується з метою виховання та запобігання скоєнню нових правопорушень та не має на меті покарання порушника, покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ст.9 Конституції України, а також ст.17 Закону України "Про міжнародні договори" - міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України, тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Також, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15.05.2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення ЄСПЛ у справі від 02.11.2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст вказаного положення свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Тому, суд вважає, що при розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію закону.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані ОСОБА_1 обставини та надані ним письмові докази, які є актуальним в період введеного в Україні воєнного стану.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , за місцем несення служби характеризується позитивно, в умовах правового режиму воєнного стану, який введений в дію в результаті збройної агресії російської федерації, виконує службу в посиленому режимі, у зв`язку з чим, для виконання службових завдань використовує власний автомобіль «Chevrolet Aveo», р/н НОМЕР_2 , на що ним отримано відповідний дозвіл командира військової частини.

Так, на думку суду, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом позбавить його можливості виконувати свої службові обов`язки за місцем несення служби у важкий для нашої країни час під час війни у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Також суд враховує, що дії вчинені ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, будь-якої матеріальної шкоди також не спричинено.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, суд вважає, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Враховуючи викладені обставини, визнання ОСОБА_1 своєї вини, особу правопорушника, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу, але без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення на думку суду буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.1 ст.130, 283-285, 287, 289, 307-308 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

У разі несплати штрафу в добровільному порядку протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення стягнення, штраф підлягає стягненню з ОСОБА_1 в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі в сумі 34000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: С.М.Телегуз