ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/223/23 Головуючий в 1 інст. Ісаков Д.О.
Провадження № 33/807/458/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_3 ), представника потерпілої адвоката Фельського С.Л., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя місцевого суду встановив, що 29 грудня 2022 р. о 02 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме: виражався нецензурною лайкою на її адресу, штовхав, наносив стусани та ляпаси.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як докази винуватості, суд першої інстанції вважає долучені до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення та пояснення потерпілої. Фактично, всі вказані документи складені зі слів потерпілої, жодних свідків або інших доказів, які б підтверджували її ствердження, немає.

Апелянт вказує, що він заперечував свою провину у вчиненні домашнього насильства над дружиною.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у нього та у його дружини ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи, їх спільне проживання протягом останніх 20 років та двох спільних дітей ОСОБА_5 , 2011 р.н. та ОСОБА_6 , 2014 р.н.

На думку ОСОБА_1 , перенесений його родиною стрес у зв`язку з окупацією частини території України, зокрема й за місцем їхнього проживання, не міг не вплинути на емоційний стан та відносини подружжя, що у свою чергу й стало причиною конфлікту, який мав місце у зазначений в даному протоколі час. Вважає, що жодного насилля, ні морального, ні фізичного, щодо дружини ним вчинено не було.

Крім того, в подальшому, він виконав вимоги заборонного припису, після чого повернувся до родини, порозумівся з дружиною. Наразі жодних конфліктних ситуацій між ними не виникає.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає постанову суду необґрунтованою в частині накладення найтяжчого адміністративного стягнення, а відтак такою, що підлягає зміні, із наступним застосуванням більш м`якого адміністративного стягнення до особи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що дійсно у неї з чоловіком був конфлікт, ймовірно, на фоні тривалого перебування під окупацією та інших негараздів, які зачепили їх родину.

Потерпіла зазначає, що фактично учасниками конфлікту були обидва, і чоловік, і вона, обмінювалися образами у бік один одного. Чоловік вживав алкогольні напої, випив зайвого та його поведінка була неприйнятною.

Але, при цьому, апелянт вважає, що ОСОБА_1 не вчинив настільки значущі дії щодо неї чи дітей, для застосування найбільш тяжкого адміністративного стягнення, передбаченого санкцією статті.

Після складення заборонного припису, чоловік його виконав належним чином та не порушував. Наразі стосунки між ними налагодились, конфлікти не виникають, чоловік не вживає алкогольні напої. Відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 створює якусь загрозу їй чи дітям.

Потерпіла звертає увагу суду на емоційний стан ОСОБА_1 , пов`язаний з тимчасовою окупацією частини території України, а також не притягнення його раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Крім того, зауважує, що за двадцять років спільного проживання, це був перший конфлікт, який призвів до виклику поліції.

ОСОБА_3 вважає, що застосування найтяжчого адміністративного стягнення у вигляді арешту є незаконним, враховуючи поведінку її чоловіка, який після виклику поліції не вчинив жодної протиправної дії, більше того взагалі перестав вживати алкоголь, опікується дітьми та у повній мірі виконує обов`язки батька та чоловіка. На думку потерпілої, єдиним обґрунтованим адміністративним стягненням у даній справі є мінімальний штраф.

Просить постанову суду змінити в частині застосованого адміністративного стягнення, наклавши на ОСОБА_1 штраф у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд з`ясував обставину зміни потерпілою ОСОБА_4 прізвища на ОСОБА_3 (копія паспарту долучена до матеріалів справи).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників провадження, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши доводи скарг, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді справи судом першої інстанції виконані.

Висновок суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №090916 від 29.12.2022 р., підтверджується відомостями, відображеними в заяві потерпілої ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення домашнього насильства (а.с. 7) та в її письмових поясненнях (а.с. 5), терміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_1 від 29.12.2022 р.

Крім того, з дослідженого відеозапису правопорушення, який було зроблено безпосередньо під час спілкування поліцейських з учасниками події після конфлікту, ОСОБА_1 не висловлював заперечень своєї провини у вчиненні домашнього насильства відносно дружини.

Слід зауважити, що вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для відповідного висновку, жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості доказів не викликають.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів вчинення насилля відносно дружини та відсутність конфліктних ситуацій в родині після виконання ним заборонного припису, апеляційний суд виходить із наступного.

Диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких, із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

У даному випадку, за встановлених судом обставин, є вірним висновок, що ОСОБА_1 29.12.2022 р. вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 насильство, яке виразилося в образах нецензурною лайкою та застосування фізичної сили, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формами домашнього насильства.

Відсутність конфліктів між подружжям на даний час та поведінка ОСОБА_1 після виконання заборонного припису не спростовує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_3 щодо зміни накладеного судом стягнення, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

При призначені найсуворішого виду стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, поза увагою суду першої інстанції залишилися певні обставини та дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так, потерпіла не ставить під сумнів доведеність провини ОСОБА_1 , просить змінити вид стягнення, застосованого до останнього, та призначити йому мінімальний штраф, посилаючись на наявність родини, сумісних дітей, скрутного матеріального становища та складних життєвих обставин на час подій, які є предметом розгляду у даній справі, що і призвели до такої поведінки з боку чоловіка та подальшого виправлення його поведінки.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для зміни постанови в частині накладення стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з огляду на наступне.

Так, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руку, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ст.33 КУпАП).

Санкція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства мало місце, проте він вперше притягується до адміністративної відповідальності, змінив свою поведінку, має з дружиною двох неповнолітніх дітей, зацікавленості родини в його допомозі, що заслуговує на увагу в контексті пояснень самої потерпілої.

Отже, враховуючи позитивні дані стосовно особи ОСОБА_1 , позицію потерпілої, вважаю за можливе змінити стягнення з адміністративного арешту на штраф в межах санкції частини 1 статті 173-2 КУпАП, з урахуванням складних життєвих умов, в яких опинилася родина (внутрішньо переміщені особи) та скрутного матеріального становища порушника.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Протилежна позиція, висловлена ОСОБА_1 відносно обставин інкримінованого правопорушення, не може сама по собі слугувати обставиною для накладення найсуворішого стягнення. Суд має враховувати як обставини справи, так і відомості стосовно особи правопорушника у їх сукупності.

Даних, які вказували, що лише адміністративний арешт відносно ОСОБА_1 зможе досягти мети адміністративного стягнення у матеріалах провадженні не міститься. Навпаки, встановлені данні про особу ОСОБА_1 свідчать на невідповідність накладеного стягнення особі правопорушника через суворість.

Сукупність вказаних вище обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілої щодо зміни застосованого відносно ОСОБА_1 стягнення, а тому апеляційний суд вважає за необхідне її задовольнити та змінити постанову місцевого суду.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, змінити в частині накладеного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник

Дата документу Справа № 334/223/23