Справа № 305/2464/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/74/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.12.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , 27.10.1993, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 140004 від 05.12.2022 та постанови судді від 15.12.2022 вбачається, що ОСОБА_2 , спільно з громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 04.12.2022 близько 22 год 30 хв були виявлені та в подальшому затримані, у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 320 прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) при спробі незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії, у складі групи осіб, поза пунктом пропуску через державний кордон України. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 15.12.2022 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Посилається на те, що постанова суду ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення доказів неможливо встановити наявність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що він 05.12.2022 намагався незаконно перетнути державний кордон України. Більш того, він разом з товаришами їхав по звичайній дорозі Н 09 до товариша в гості, по дорозі їх зупинили з невідомих причин та звинуватили в

-2-

спробі незаконного перетину державного кордону, на їх заперечення не реагували, силоміць відібрали мобільні телефони й відвезли у відділення Державної прикордонної служби, де із застосуванням фізичної сили заставляли підписати протоколи про адміністративні правопорушення. Наявними в матеріалах справи доказами факт незаконного перетину ним державного кордону не зафіксовано, як і не доведено, що було вчинене адміністративне правопорушення та він винний у його вчиненні Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 15.12.2022 з посиланням на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції присутнім не був, про її існування й зміст дізнався з сайту судової влади 23.12.2022.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та клопотання, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 15.12.2022, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист особи, доводи останнього щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення

-3-

виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_5 цього адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 140004 від 05.12.2022 вбачається, що ОСОБА_2 , спільно з громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 04.12.2022 близько 22 год 30 хв були виявлені та в подальшому затримані, у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 320, прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) при спробі незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії, у складі групи осіб, поза пунктом пропуску через державний кордон України. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення за яке передбачено адміністративну відповідальність ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 04.12.2022 (а. с. 2); протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 04.12.2022 (а.с. 3); письмовим поясненням начальника ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ОСОБА_6 від 04.12.2022 (а. с. 5); роздруківкою з телефону (а.с. 6-8).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_5 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 04.12.2022 о 22 год 30 хв,спільно з громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку 320 прикордонного знаку (територія Рахівської об`єднаної територіальної громади Закарпатської області), внаслідок чого був виявлений

-4-

та затриманий у контрольованому прикордонному районі прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група».

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася ОСОБА_2 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, щоначальник ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, всупереч доводів апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. Окрім того, вказану обставину апеляційний суд взяв до уваги як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що після затримання та доставлення до відділу прикордонної служби відносно нього застосовувався моральний тиск та фізичне насильство, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Оцінюючи вказані твердження на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні СІНГХ ОСОБА_7 та при оформленні відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій осіб прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

Окрім того, зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.

Тому, апеляційний суд також вважає, що як працівниками прикордонної служби, так і судом першої інстанції не було допущено порушення права ОСОБА_1 на захист, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

-5-

ОСОБА_8 про те, що він не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, умислу на перетин державного кордону не мав, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу,

-6-

у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.12.2022, щодо нього, - без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя