ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3164/22 Головуючий в 1 інст. Кольц Д.М.
Провадження № 33/807/83/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 03.09.2022 року о 11-46 годин в м. Запоріжжя, Олександрівський район, вул. Фортечна біля буд. 71, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102 державний номерний знак д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. Від керування відсторонений, шляхом паркування транспортного засобу у заїзному кармані без порушень ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, що він скоїв інкриміноване йому правопорушення.

Під час події працівники поліції здійснювали психологічний тиск на нього та нецензурно висловлювалися в його бік.

Також працівники поліції не пояснили та не назвали причину зупинки транспортного засобу та підстави для проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

За фактом порушення ПДР України, яке назване як формальна підстава зупинки транспортного засобу, працівником поліції не було винесено постанови про притягнення до відповідальності.

Акт огляду в матеріалах справи відсутній, що свідчить про порушення процедури огляду.

Протокол складений лише на припущеннях. Працівник поліції ознаки сп`яніння не встановлював. Направлення на огляд складене, вже після складання протоколу, що є порушенням порядку.

Факт його відмови відеозаписом та в матеріалами справи не зафіксований.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову суду скасувати, закривши провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 вперше подав апеляційну скаргу вчасно, але через відсутність в справі доказів підписання скарги ЕЦП, скаргу апелянта було повернуто, про що свідчить постанова апеляційного суду від 29.11.2022 року (а.с.39-40).

Апелянт вказує, що відсутність ЕЦП могла статися через технічні причини, внаслідок непостійної подачі електричної енергії і військові дії.

Виходячи з того, що доводи апелянтів щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду скарги по суті апеляційних доводів ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи апелянта ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд здійснює розгляд провадження в межах доводів, які висунуто в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційним судом у повному обсязі перевірені доводи ОСОБА_1 щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та в повному обсязі повторно досліджено всі докази, які містяться в матеріалах провадження.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що працівники поліції нібито здійснювали на нього психологічний тиск. Однак, апелянт під час апеляційного перегляду будь-яких судових чи адміністративних рішень вищого керівництва про притягнення працівників поліції до відповідальності не надав. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_1 звертався заявами до правоохоронних органів для захисту його прав і свобод від свавільних дій працівників поліції.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов до висновків, що такі доводи ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на його внутрішніх переконаннях, не підтверджені матеріалами справи і направленні на намагання уникнути відповідальності за інкримінованими обставинами.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 з приводу того, що матеріали справи не містять доказів його винуватості, а протокол не може бути єдиним доказом в справі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №389390 (а.с.2), в ньому вказано, що 03.09.2022 року о 11-46 годин в м. Запоріжжя, Олександрівський район, вул. Фортечна біля буд. 71, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102 державний номерний знак д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, звужені зіниці очей, які не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Від керування відсторонений, шляхом паркування транспортного засобу у заїзному кармані без порушень ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським УПП в Запорізькій області, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою і особою, відносно якої він складений.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя, що підтверджується підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вищевказаному протоколі.

Зазначено, що до протоколу додається матеріали справи, відео з нагрудної камери працівника поліції, рапорт, направлення і пояснення.

Відповідно до направлення на огляд (а.с.4) вказано, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, неприродна блідість, розширені зіниці очей, які не реагують на світло.

З письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.5) вбачається, що він не заперечував, що під час події був водієм транспортного засобу. Працівник поліції під час події висунув підозру в тому, що він має ознаки наркотичного сп`яніння та запропонував пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Вказує, що працівник поліції не конкретизував ознаки сп`яніння та не залучив свідків події, що стало підставою для сумніву в правомірності дій працівника поліції. Огляд на стан сп`яніння не проводився.

Апеляційний суд піддаючи аналізу пояснення ОСОБА_1 з урахуванням апеляційних доводів вказує, що такі вимоги водія є безпідставними.

Посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вказує, що поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та зовнішні ознаки водія, дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували йому пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Залучення свідків на вказаній стадії не є обов`язковим за певних умов. Зокрема, відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на проведення працівником поліції під час події відеофіксації.

Матеріали справи містять зовнішній носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), який містить відеозапис події.

Вказаним доказом підтверджується те, що автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н. НОМЕР_1 здійснює рух, після припаркування даного автомобіля, з нього виходить водій ОСОБА_1 . В подальшому, працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він відмовився.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а його апеляційні доводи в цій частині є намаганнями шляхом казуїстичного тлумачення закону уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Доводи про те, що зупинка водія ОСОБА_1 була без причини також є безпідставним, оскільки відеозаписами події показано, що правий сигнал зупинки не горить. Вказане є порушенням вимог експлуатації транспортного засобу, а тому є підставою для здійснення зупинки автомобіля. Таку причину було оголошено й працівником поліції, що підтверджується відеозаписом події (а.с.8).

Апеляційний суд вважає, що працівником дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду є також безпідставним, виходячи з наступного.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на підставі п. 10 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд зауважує, що акт під час відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не складається, оскільки такий документ відноситься до випадків фактичного проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

В даному випадку у ОСОБА_1 виявлено було ознаки не алкогольного, а саме наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, що унеможливлює складання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною, обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/3164/22