Справа № 473/1325/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"13" квітня 2023 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Казарєз К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Новий ставок Арбузинського району Миколаївської області, громадянин України, працює Будинок культури двірником, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обліковий номер платника податків НОМЕР_1 , перебуває на обліку у лікаря психіатра

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №104936 від 24.03.2023 року в розділі склад адміністративного правопорушення поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «24.03.2023 року 17 год. 37 хв. в м.Вознесенськ по вул.Київській ОСОБА_1 керував мотоциклом MUSTANG 125 QT б/н з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці ока, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук). Від проходження освідування у встановленому законом порядку з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, а саме проїхати до лікарні відмовився під відеофіксацію, що велась за допомогою «YІ-реєстратора» та бодікамери «TEKSAR»».

Згідно вказаного протоколу у водія ОСОБА_1 не вилучено посвідчення на право керування транспортними засобами, оскільки згідно довідки інспектора СРПП Едуарда Лісового (яка долучена до матеріалів справи), - ОСОБА_1 не отримував такого посвідчення. В період з 24.03.2022 року по 24.03.2023 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не притягувався.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 пояснення надасть в суді.

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №104936 від 24.03.2023 року судом було досліджено довідку інспектора СРПП Едуарда Лісового про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія та за період з 24.03.2022 року по 24.03.2023 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не притягувався.

Також в судовому засіданні було оглянуто відеозапис, зроблений співробітниками поліції. Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. На диску, що наданий поліцейськими до протоколу, міститься відео, де ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, роз`яснено наслідки такої відмови. ОСОБА_1 при цьому відмовляється пройти такий огляд.

При встановлені даних про особу ОСОБА_1 під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря психіатра, про що свідчить довідка КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» від 27 березня 2023 року, в якій зазначено діагноз «легка розумова відсталість».

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КпАП України суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 співробітників поліції належним чином не забезпечили його право на захист, оскільки судом встановлено, що він є особою, що має психічні розлади.

Конституційний Суд у Рішенні від 30.09.2009 року №23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) зазначив: «1. Положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує».

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року (Заява № 16347/02), що стосувалося провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ вказав наступне: «36. Пункт 1 та підпункти «b», «c» пункту 3 статті 6 Конвенції, а також стаття 13 Конвенції у відповідних частинах передбачають наступне: Стаття 6 «1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... судом, ..., який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

63. Для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження (див. рішення у справах «Сальдуз проти Туреччини» (Salduz v. Turkey) [ВП], заява № 36391/02, п. 52, від 27 листопада 2008 року, та «Яременко, проти України» (Yaremenko v. Ukraine), заява № 32092/02, пп. 90-91, від 12 червня 2008 року)».

Рішенням ЄСПЛ «Яременко проти України» (Заява №32092/02) від 12 червня 2008 року , остаточне від 12/09/2008 року передбачено: «76. Визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. 85. Суд повторює, що, хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвоката, офіційно призначеного в разі такої необхідності, не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду (див. "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France), N 29731/96, п. 89, ECHR 2001-II). Крім того, вимоги статті 6 можуть також враховуватися ще до того, як справу передано на розгляд суду, а також у разі, якщо недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду».

Згідно з ч 2 ст.52 КПК обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: 3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.

При вирішенні питання про наявність психічних чи фізичних вад, внаслідок яких особа нездатна повною мірою реалізувати свої права, суддям доцільно керуватись п.13 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», згідно з яким під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Потрібно враховувати, що питання наявності психічних вад, які перешкоджають самостійній реалізації своїх прав, має вирішуватись суддею у кожному конкретному випадку. Зокрема, слід враховувати, що для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери обвинувачених, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності. Обставини, які впливають на здатність особи здійснювати право на захист, можуть бути з`ясовані з документально підтверджених відомостей: що особа інвалід певної групи, встановленої щодо психічного захворювання; особа перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері або навчається в школі для розумово відсталих дітей; визнана медичною установою такою, що страждає хронічним алкоголізмом, наркоманією, а тому має певні розлади поведінки та психіки.

З огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_1 поліцейським слід було на самому початку процедури роз`яснити його право на захист та у разі потреби забезпечити присутність під час складання протоколу захисника особі з інвалідністю.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки належних, допустимих та несуперечливих доказів умисного вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме його відмови від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, - суду не надано, стан психічного здоров`я ОСОБА_1 свідчить про те, що йому мало бути забезпечено право на захист з самого початку провадження, а саме під час складання протоколу, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня вручення постанови особі, що притягується до відповідальності.

Суддя Н.Б.Зубар