КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

справа №757/34314/22-ц

провадження № 33/824/1718/2023

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 05.11.2022 року о 11 год. 40 хв. в м. Києві по бульвару Дружби Народів, 35, керував транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законному порядку, що зафіксовано на бодікамеру № 472687 працівника поліції.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору в сумі 496 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Мкртичева Марина Ігорівна 02 лютого 2023 року через суд першої інстанції звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову.

Крім того в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження та зазначає, що під час проголошення постанови, ні ОСОБА_1 ні його захисник не були присутні. Оскаржувану постанову отримано 24 січня 2023 року.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд жодним чином не дав оцінки доводам та аргументам сторони захисту.

Вказує, що жодну з ознак сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейкими не було зазначено та не озвучено ОСОБА_1 безпосередньо. Вказує, що до протоколу адміністративного правопорушення не було долучено відеозапису з відеокамери.

Вказує, що сам відеозапис неповний, оскільки починається не з моменту зупинки та не збігається з відомостями, відображеними в протоколі.

Зазначає, що з направленням не було ознайомлено ОСОБА_1 .

Крім того вказує, що на відміну від відомостей з протоколу, з відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 є адекватною та прийнятною. Вказує, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду в медичному закладі, однак після вмовляння та тиску з боку поліцейских, відмовився від цього проходження, не знаючи наслідки такої відмови.

У судовому засіданні Захисник Мкртичева Марина Ігорівна доводи апеляційної скарги підтримала. Зазначила, що працівники поліції використали провокації задля відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Працівники поліції зазначили, що відмова від проходження від огляду, є «його правом», не пояснюючи наслідки такої відмови.

Всебічно розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння особою, що керує транспортним засобом. Згідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України - Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Суддя місцевого суду прийшов до не правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 05.11.2022 року о 11 год. 40 хв. в м. Києві по бульвару Дружби Народів, 35, керував транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, що зафіксовано на бодікамеру № 472687 працівника поліції.

В підтвердження провини ОСОБА_1 до протоколу було додано відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

В підтвердження вини ОСОБА_1 суду було надано протокол про адміністративне правопорушення, який не може бути беззаперечним доказом факту відмови від проходження медичного огляду водія на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Щодо наданих відеозаписів з відео реєстратора та нагрудних відеокамер (відео реєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, що був досліджений у судовому засіданні, суд зазначає та виходить з наступного.

В силу положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень..

Відповідно записів на дисках, які наявні в матеріалах справи, на яких зафіксовано адміністративне правопорушення та дії працівників поліції, вбачається, що працівники поліції вчиняють провокаційні дії, які полягали в умовлянні ОСОБА_1 не їхати до медичного закладу, оскільки він потратить час та не отримає позитивного результату.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського, ОСОБА_1 одразу погодився на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак, замість того, щоб вчинити заходи, щоб супроводити особу, що підозрюється у вживанні наркотичних речовин на медичний огляд, поліцейський запропонував проїхати до найближчої парковки і дозволяють особі, яку підозрюють у керуванні транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння, самостійно керувати автомобілем. Згодом до ОСОБА_1 підійшов поліцейський без нагрудної камери та провів розмову, після якої на повторні запитання та неодноразове наполягання працівника поліції, що огляд покаже позитивний результат та до лікарні довго їхати, ОСОБА_1 відмовляється від проходження медичного огляду.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, регулюється КУпАП (пункт 2.1. мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП). Згідно із положеннями КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, ч. 2 ст. 7);

Незважаючи на те, що працівники поліції мали підозру у тому, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, - багатьма способами давали натяки, що краще відмовитися від проходження медичного огляду. Отже, вищезазначені дії працівників поліції були спрямовані не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчиненням останнім адміністративного правопорушення та складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з поведінки поліцейських, вбачається тиск на ОСОБА_1 для отримання відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вбачаються неодноразові умовляння не проходити вищевказаний огляд, розповідаються негативні наслідки медичного огляду, оскільки це одразу призведе до вилучення водійського посвідчення.

З описаного вище відео вбачається, що весь алгоритм дій працівників поліції, які фактично спонукали до відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, повністю сплановані та виконані працівниками поліції задля складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, поліцейські не тільки не відсторонили особу від керування транспортним засобом, виявивши ознаки, тобто вже маючи підозру, а навпаки дали можливість здійснювати рух транспортним засобом.

Таким чином, мала місце провокація вчинення правопорушення працівниками поліції у розумінні ЄСПЛ, тобто схиляння суб`єкта до певних протиправних дій з метою подальшого їх виявлення та порушення питання адміністративного переслідування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій .

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України).

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 не є переконливими, належними і достатніми для притягнення його до відповідальності.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та необхідність закриття провадження .

Відповідно до ч.1 ст. 247 КУпАП провадження не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Печерськогорайонного суду м. Києва від 23 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа