Справа № 306/2119/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.
Згідно з постановою, 09 жовтня 2022 року, приблизно о 02 год 20 хв, у м. Свалява по вул. Достоєвського, водій ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 . Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому порядку із застосуванням приладу "Драгер". Результат якого позитивний. Цими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є необґрунтованою, просить її скасувати. Апелянт визнає вину у вчиненому, щиро кається, стверджує, що не мав права сідати за кермо у стані алкогольного сп`яніння, однак, через хворобу матері, яка є важкохворою та потребує постійного стороннього догляду, апелянт, відчуваючи моральні страждання, дозволив собі вжити у невеликій кількості алкогольні напої для зняття емоційної напруги. Зазначає, що транспортний засіб він використовує у сімейних, робочих цілях і позбавлення права керування автомобілем поставить його у скрутне становище. Просить врахувати його сімейний стан, те, що він одружений, має на утриманні малолітніх дітей, і до адміністративної відповідальності раніше не притягувався. Постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП та звільнити його на підставі ч. 4 ст. 288 КУпАП від сплати судового збору .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності апелянта, апеляційним судом береться до уваги те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.
Такими доказами зокрема є: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №237539 від 09.10.2022 (а. с. 1); роздруківка приладу «Драгер», відповідно до якої ОСОБА_1 пройшов освідування, результат якого позитивний 1, 52 % проміле (а. с. 2); рапорт працівника поліції Бабаль М (а. с. 3); відеозапис з місця події за участі ОСОБА_1 (а. с. 4).
Дослідивши та оцінивши вищевказані докази, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З такими висновками погоджується апеляційний суд і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказаних висновків не спростовують.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульний поліцейський Бобаль М. М. був упереджений при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписання наявних у справі процесуальних документів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №237539, роздруківки приладу «Драгер», на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Відтак, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є доведеним, а отже у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у порушенні вимог передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, а тому, доводи апеляційної скарги про те, що, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 33 КУпАП і не було враховано всі передбачені цією нормою права аспекти, зокрема, те, що через хворобу матері, яка є важкохворою та потребує постійного стороннього догляду, апелянт, відчуваючи моральні страждання, дозволив собі вжити у невеликій кількості алкогольні напої для зняття емоційної напруги.
Доводи апелянта про те, що транспортний засіб він використовує у сімейних, робочих цілях і позбавлення права керування автомобілем поставить його у скрутне становище, й у зв`язку із чим, позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім`ю в скрутне становище, оскільки іншого способу заробітку в нього не має, а також призначене стягнення є очевидно не справедливим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не впливають на вид та розмір накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, яке є безальтернативним.
На переконання апеляційного суду, при накладені адміністративного стягнення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місцевий суд враховував обставини, визначені у ст. ст. 33 35 КУпАП, та правильно встановив, у розумінні ст. ст. 34-35 цього Кодексу відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , наклавши адміністративне стягнення у межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 130 КУпАП, - у виді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами.
Інші доводи апеляційної скарги правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з рішенням місцевого суду.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН