Справа № 127/7110/23
Провадження № 3/127/2061/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 06.03.2023 о 09.01 год. на площі Героїв Чорнобиля, 6 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Audi, д.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла його заява, відповідно до якої останній просив судовий розгляд справи провести за його відсутності. Разом з тим, у поданій заяві ОСОБА_1 заперечив факт попереднього притягнення до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зі змісту частини п`ятої статті 126 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 126 КпАП відповідальність за наведеною нормою настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з частиною третьою статті 126 КпАП відповідальність за згаданою нормою настає у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Зі змісту частини четвертої статті 126 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Як суд зазначив вище, протокол відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку з тим, що останній керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.

На підтвердження зазначеної обставини до протоколу про адміністративне правопорушення наданий рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 4 БУПП у Вінницькій області Клашторної Т. (далі Рапорт) та довідка Армор, зі змісту якої випливає, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КпАП (далі Армор) та довідка про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КпАП (далі Довідка). Разом з тим, суд враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявне посилання на те, що в якості доказу винуватості ОСОБА_1 до нього наданий запис з відеореєстратора (далі Запис). Однак надані суду матеріали такого запису не містять. Крім того, суд враховує, що статтею 24 Кодексу України про адміністративні правопорушенні (далі КпАП) визначено види адміністративних стягнень, статтею 33 КпАП загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, а пунктом 1 частини першої статті 284 КпАП що адміністративне стягнення накладається виключно постановою. Отже, наявність у матеріалах справи відповідних витягів «Армор» та довідки суд не може розцінити в якості доказів, оскільки підтвердженням відповідного факту ознак повторності може бути лише процесуальний документ (зокрема, належним чином завірена копія постанови). Крім того, положення, яким регламентоване використання бази даних «Армор», не зареєстроване в Міністерстві юстиції України. У зв`язку з цим суд звернувся до БУПП у Вінницькій області з листом з проханням підтвердити чи спростувати факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КпАП, зокрема, шляхом надання належним чином завіреної копії відповідної постанови. Проте на час розгляду справи такі відомості до суду не надійшли.

Згідно з частиною першою статті 221 КпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами третьою і п`ятою статті 126 КпАП.

Зі змісту частини першої статті 222 КпАП випливає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою, другою і четвертою статті 126 КпАП.

Отже, в межах зазначеного провадження суд має вирішити питання щодо наявності в діянні ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КпАП, тобто вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КпАП, вчинене повторно протягом року.

Вище суд зазначив, що Запис, на який міститься посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не наданий. Не містять надані суду матеріали і відомості про те, що на час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, який є предметом судового дослідження, ОСОБА_1 не мав відповідного права керування транспортним засобом, а у заяві, про яку суд згадав вище, ОСОБА_1 цю обставину заперечив.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_1 у поданій до суду заяви заперечив факт вчинення правопорушення, а також факт попереднього притягнення до адміністративної відповідальності. З метою перевірки відомостей, викладених у заяві особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд витребував належним чином завірену копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 126 КпАП, копія якої суду надана не була.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 126, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: