Справа № 387/375/23
Номер провадження по справі 3/387/300/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з РПП СПД №1 ВП №2 Баштанського РВП Миколаївської області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовець, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній,

за ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 14.10.2022 о 20 годині 20 хвилин керував транспортним засобом RENAULT MASTER н/з б/н в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився із згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора алкотестер "Драгер" №154 від 14.10.2022, результат огляду 1,93 проміле, чим порушив п.2.9 а ПДР України.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. Судом здійснювався виклик правопорушника шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр ОСОБА_3 проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Враховуючи, що судом вжито всіх заходів щодо забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та про місце, час і дату судового засідання, не дивлячись на достатність часу для того щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень щодо протоколу, а тому суд вважає, що наведена поведінка ОСОБА_1 свідчить про затягування розгляду справи, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, беручи до уваги суспільну увагу до розгляду такої категорії справ, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши наявні докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КпАП України передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст.ст. 7, 254, 279 КпАП України, суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Відповідно до п. 27 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд зазначає, що до матеріалів судової справи долучені докази, які на думку органу поліції доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 030996 від 14.10.2022, який було складені компетентною особою, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КпАП України; тест №154 щодо результатів продуття ОСОБА_1 Аlcotest 6820, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 встановлено 1,93‰, а також наявним коротким відео з телефона без дати та часу де ОСОБА_1 лише продув прилад Аlcotest 6820.

Водночас зі змісту протоколу про адміністративного правопорушення у у графі "пояснення особи" ОСОБА_1 зазначив, що "не пил". Ці обставини на відео не зафіксовані як і не зафіксовано факт погодження ОСОБА_1 з результатом приладу Аlcotest 6820.

Водночас відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015№ 580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року визначений чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

При цьому вказана Інструкція не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію порушення Правил дорожнього руху власними мобільними пристроями.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Інструкції №1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Таким чином, працівник поліції повинен був зафіксувати правопорушення та усю процедуру проведення відносно ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння включно з складанням протоколу про адміністртаивне правопорушення за допомогою нагрудної відеокамери, оскільки зі змісту пояснень наявних у протоколі він заперечував, що пив.

Отже наданий працівником із власного мобільного телефону відеозапис лише з продуттям алкотестеру Аlcotest 6820 без дати та часу відео, не може бути належним доказом у справі, оскільки отриманий з порушенням вимог закону та не відображає повноти обставин притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки в наявних письмових поясненнях ОСОБА_1 заперечував з приводу стану алкогольного сп`яніння.

Також з відео не зафіксовано, що ОСОБА_1 поліцейськими роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КпАП України, а також процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.2 ст.266 КпАП Україниогляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст.266 КпАП України).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №030996 від 14 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Будь-яких інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому правопорушення, матеріали справи не містять.

Згідно із ч.1, 2 ст. 7 КпАП Україниніхто неможе бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КпАП Україниу зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.130, 266, п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.1 ст. 130 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер