ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Вівчар А.Г. захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - Бойчук Д.Д., на постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 травня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Згідно постанови суду, 22 січня 2023 року, близько 22:40 год., в c. Магала по вул. Полева Чернівецького району Чернівецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного огляду водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Вівчар А.Г., у своїй скарзі в інтересах ОСОБА_1 ,, не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає що вказане рішення суду слід скасувати, а провадження по справі закрити, оскільки суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення являється по аналогії обвинувальним актом та доказом порушення ОСОБА_1 правила ПДР України. Як було вказано вище, ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, відповідно до ст. 266 КпАП України вказано, що особи стосовно яких є підозра вважати що перебувають у стані алкогольного сп`яніння, проходять

ЄУНСС №720/449/23 Головуючий у І інстанції: Вівчар Г.А.

Провадження №33/822/391/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

огляд на стан алкогольного сп`яніння. Аналогічно зазначено і в інструкції про порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином вважає, що оскільки такий вид огляну на стан алкогольного сп`яніння як «медичний огляд» не існує, то провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на вказане.

Окрім того, на відеозаписах, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не видно, щоб Мерседес-Бенц д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 порушував правила ПДР України, а саме щодо ввімкнення покажчика повороту. Фактично працівники поліції безпричинно зупинили транспортний засіб, тобто не задокументували та не довели належними допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити.

Також вважає, що порушена процедура проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після того, як останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції зобов`язані були запропонувати йому пройти даний огляд в медичному закладі, чого не зробили.

У зв`язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження щодо його підзахисного ОСОБА_1 , за відсутності в його діях адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши та вислухавши доводи апеляційної скарги адвоката Вівчар А.Г. в інтересах ОСОБА_1 та самого правопорушника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимога цих правил, а також бути взаємно ввічливими, а відповідно до п.2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Заперечення адвокатом Вівчар А.Г. в апеляційній скарзі та в апеляційному суді вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КпАП України.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №042323 від 22.01.2023 року, яким встановлено, що 22 січня 2023 року о 22 год. 40 хв. по вул. Полева в с. Магала, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mersedes-Benz Sprinter-316», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка ходьба. У встановленому законом порядку водій відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Окрім цього, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в НОМЕР_2 та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 , від отримання якого останній відмовився. Транспортний засіб залишено на місці події.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі, проте підписати його останній відмовився. Будь яких заперечень, незгоди, зауважень чи клопотань не заявив.

Окрім того, від надання будь-яких письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився в силу ст. 63 Конституції України, відповідно до відмітки в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1).

На думку суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозаписах наданих працівниками поліції, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому останньому чітко роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, а також його права відповідно до ст. 268 КУпАП. (а.с.5).

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, …, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, …, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до глави ІІ п.9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, - з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Однак, матеріалами справи встановлено, що на будь-яку пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

Таким чином, у працівників поліції не було необхідності доставляти ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки останній взагалі відмовився від будь-якого огляду на стан сп`яніння, а тому працівниками поліції й не складалися ні акт огляду, а ні направлення на огляд у медичному закладі.

Людина, яка впевнена в тому, що вона не вживала нічого із спиртних напоїв чи протизаконного, погодиться на будь-який огляд на стан сп`яніння, чи то на місці зупинки, чи в закладі охорони здоров`я, і заперечувати проти такого огляду не буде.

Більше того, з наявних відеозаписів вбачається, що працівники поліції проявляючи врівноваженість та спокій, протягом всього часу, неодноразово питали ОСОБА_1 , чи бажає він пройти огляд на стан сп`яніння на місці чи в медичному закладі, роз`яснювали йому, у зв`язку з чим він має пройти такий огляд (наявність ознак сп`яніння) й наслідки відмови від огляду, а фактично чекали, поки останній додзвониться до когось, порозмовляє з своїм адвокатом, а потім розказує, що він не розуміє української мови, хоч із самого початку добре нею розмовляв та просто уникав розмови (відходив в бік, повертався спиною) з поліцейськими, що в свою чергу ставить під сумнів адекватність поведінки ОСОБА_1 , яка була зневажлива, а реакція на пропозицію огляду нервова та збуджена.

Більше того, виконувати вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не мав наміру взагалі, а тому твердження сторони захисту, що водій зобов`язаний пройти огляд на вимогу поліцейського, а не на прохання, не відповідає дійсності, бо його підзахисний просто та спеціально затягував час, при цьому нічого конкретно не заперечуючи та не обґрунтовуючи.

Отже, зазначені вище докази підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них, правопорушником надано не було.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості в суду немає.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зокрема і зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Твердження апелянта адвоката Вівчар А.Г. в частині того, що у працівників поліції не було підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, так як підставою зупинки транспортного засобу останнього стало те, що він порушив п.9.2.б) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, про що винесена відповідна постанова (а.с.3).

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду щодо факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в апеляційній скарзі стороною захисту не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із протоколом про адміністративне правопорушення та проведеним оглядом, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи безпідставної зупинки т/з не були предметом окремого оскарження в суді.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Вівчар А.Г. - залишити без задоволення, а постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09 травня 2023 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська