Справа № 643/1085/23
Провадження № 3/643/991/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

27.01.2023 року о 21 год. 59 хв. у м. Харкові по вул. Валентинівській, буд. 18Б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що причина його зупинки працівниками поліції незаконна, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував. При цьому, відеозапис вівся не безперервно, і коли камера була вимкнена працівники поліції ввели його в оману зазначивши, що він має право відмовитися від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. З діями працівників поліції ОСОБА_1 не погоджується та вважає їх незаконними, про що він зазначив у протоколі. Зазначає, що йому не роз`яснили його права, в тому числі право мати захисника. Свідки були на значній відстані від нього і не могли чути як він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також ОСОБА_1 зазначив, що алкоголь він не вживає, оскільки хворіє на астму.

Захисник Устименко І.А. також зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції не доведена, оскільки ними була порушена процедура проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і не було забезпечено можливість проїхати у лікарню. Наданий суду відеозапис не є безперервним, а тому не може бути прийнятий як належний доказ. Причина зупинки ОСОБА_1 є незаконною, а відтак і всі інші докази є недопустимими. Працівники поліції не є експертами, щоб визначати наявність у особи ознаки алкогольного сп`яніння, і в нічний час не могли бачити таких ознак. У зв`язку з цим захисник просив суд закрити провадження за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 27.01.2023 року приблизно о 22 год. був присутнім у якості свідка під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, однак як пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан такого сп`яніння та відмову ОСОБА_1 від такого огляду він не чув.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 27.01.2023 серії ААД № 225597, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.01.2023;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 27.01.2023;

- рапортом працівника поліції від 27.01.2023;

- розпискою ОСОБА_4 від 27.01.2023;

- відеозаписом.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що він не порушував Правила дорожнього руху, зокрема п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху, внаслідок чого його зупинка працівниками поліції є незаконною, суд оцінює критично, оскільки з оглянутого судом відеозапису та рапорту працівника поліції вбачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 за порушення п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху, роз`яснили причину зупинки та винесли відносно нього постанову ЕАР № 6466239 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В межах розгляду цієї справи суд позбавлений можливості надавати оцінку правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та встановлювати наявність чи відсутність в його діях складу вказаного правопорушення.

Також суд зазначає, що вказані обставини жодним чином не нівелюють наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону відноситься, зокрема перевірка документів та зупинка транспортного засобу.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, відеозапис працівниками поліції не вівся безперервно, після зупинки транспортного засобу до початку відеофіксації пройшло 7 хв., протягом яких працівники поліції ввели ОСОБА_1 в оману вказавши, що він має право відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.

Дослідивши наданий відеозапис судом встановлено, що на ньому в достатній мірі зафіксовані всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема обставини події, поведінку ОСОБА_1 , на місці зупинки та його відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, ОСОБА_1 є особою, яка у встановленому законом порядку отримав посвідчення водія, а відтак обізнаний з Правилами дорожнього руху, зокрема з п. 2.5., який покладає на нього обов`язок на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи сторони захисту стосовно того, що під час огляду свідки не могли чути відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються подіями, які були зафіксовані на відеозаписі.

Так, під час спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції, останній повідомив, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, перелічує виявлені ознаки та пропонує пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, однак ОСОБА_1 одразу відмовляється та повідомляє, що випив віскі. В подальшому, працівник поліції залучає двох свідків та безпосередньо в їх присутності повторно пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовляється. Відповідно до вимог ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, і лише в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків.

У даному випадку працівниками поліції застосовувались технічні засоби відеозапису, на яких чітко зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, що відповідає вимогам ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим надані у судовому засіданні покази свідка ОСОБА_2 суд оцінює критично.

Також суд зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не впливають на встановлення наявності чи відсутності вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки йому інкримінується саме відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим правопорушенням.

Доводи в частині того, що працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 право мати захисника, суд також не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 були зрозумілі, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було упереджене та необ`єктивне ставлення. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) суду надано не було.

Інші доводи сторони захисту не спростовують зібрані у матеріалах справи докази, та не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особуОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ВизнатиОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти наОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути зОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко