"11" квітня 2023 р. Справа № 363/600/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 року головуючим суддею було визначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079712 від 24.01.2023 року вбачається, що 24 січня 2023 року близько о 17 год. 30 хв. на автомобільній дорозі сполученням Вишгород-Ровжі, на 2 кілометрі, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_2 , керування яким здійснював ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який рухався на зустріч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, надав суду пояснення та заяву, в яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав у зв`язку з відсутністю у його діях складу вказаного правопорушення. Свої заперечення проти притягнення його до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив тим, що його дії повністю відповідають вимогам ПДР України, він врахував дорожню обстановку, дотримався безпечного бокового інтервалу, а дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ПДР України з боку водія транспортного засобу марки Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_2 , який усупереч вимогам ПДР України не дотримався безпечного бокового інтервалу та не врахував дорожньої обстановки.

Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що ширина дорожньої полоси, по якій він здійснював рух, становила 180 см., внаслідок чого, зважаючи на габарити його транспортного засобу, він дотримувався максимально безпечної дистанції та бокового інтервалу. На додаток до цього ОСОБА_1 пояснив, що до зіткнення з автомобілем марки Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_2 , він роз`їхався з вантажним транспортним засобом, що рухався йому на зустріч, спрямовуючи свій автомобіль максимально можливо подалі від центру дороги.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення було складено як відносно ОСОБА_1 (серії ААБ № 079712 від 24.01.2023 року), який керував транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , так і відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (протокол серії ААБ № 079711 від 24.01.2023 року, копія якого міститься у матеріалах справи), який керував транспортним засобом марки Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому обидва протоколи були складені відносно водіїв у зв`язку з порушенням ними одного і того ж самого пункту ПДР України п. 13.3.

Враховуючи вищевикладене, з метою встановлення відповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам ПДР України з технічної точки зору постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2023 року у справі було призначено автотехнічну експертизу та зупинено провадження до моменту отримання висновку експерта.

04 квітня 2023 року на адресу Вишгородського районного суду Київської області надійшов висновок експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи, у зв`язку з чим постановою суду від 04 квітня 2023 року провадження у справі було відновлено.

Зі змісту висновку експерта від 29.03.2023 року № 6151/23-52 за результатами проведення автотехнічної експертизи у справі № 363/600/23 вбачається, в умовах наведеної у матеріалах справи дорожньої обстановки водію автомобіля Fiat та водію автомобіля Ford слід було дотримуватись щонайменше безпечного бокового інтервалу не менше 1,005 м. При цьому в даній дорожній обстановці оцінити з технічної точки зору дії водія ОСОБА_1 відповідно до вимог ПДР України, та встановити чи були в його діях невідповідності вимогам ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП неможливо з причин неповноти вихідних даних та розбіжностей у матеріалах справи.

Відповідно до п. 13.3 ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діянням водія транспортного засобу у вигляді порушення тих чи інших вимог ПДР України та наслідками, що настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, порушення водієм правил дорожнього руху не тільки зумовлює, а безпосередньо спричиняє настання наслідків, передбачених у ст. 124 КУпАП, зокрема, пошкодження майна чи інших транспортних засобів.

На основі цього суд приходить до висновку, що наявність обопільної вини водіїв транспортних засобів у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може мати місце лише у випадку, коли дії у вигляді порушення ПДР України як з боку першого водія, так і з боку другого водія, перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали (пошкодження транспортних засобів). Лише за таких умов можливе притягнення до відповідальності двох водіїв за фактом однієї і тієї ж дорожньо-транспортної пригоди.

На основі цього суд також звертає увагу, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у даному випадку можливо тоді і лише тоді, коли на основі беззаперечних належних, допустимих доказів буде встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.3 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки Fiat, державний номерний знак НОМЕР_2 .

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. У цей же час доказова діяльність суду в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення обмежується лише процесуальною діяльністю щодо оцінки вже зібраних уповноваженими органами доказів, що передаються на розгляд суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення. Сам же суд будь-яким іншим чином, крім як оцінки наданих доказів, у доказову діяльність не втручається, не редагує та не змінює фабулу обвинувачення та правову кваліфікацію, оскільки в такому випадку суд буде перебирати на себе функції органу обвинувачення, що суперечить правовій природі суду в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в межах даної справи обов`язок та повноваження щодо збирання доказів покладається саме на органи Національної поліції, оскільки саме вони у даному випадку відповідно до ст. 255 КУпАП є органами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому суд вирішує справу по суті лише на основі наданих на його розгляд доказів.

При дослідженні матеріалів справи судом на основі письмових пояснень ОСОБА_1 , а також його пояснень, що були надані у суді, а також на основі письмових пояснень ОСОБА_2 встановлено, що кожен з водіїв вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а з вини іншого водія відповідно. Таким чином, наявне не тільки дорожньо-транспортна пригода, за фактом якої у діях двох водіїв вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим відносно них було складено протоколи, але і факт взаємного невизнання вини у цьому правопорушенні з боку цих двох водіїв. При цьому кожен з водіїв, як вбачається з письмових пояснень, відстоює позицію того, що саме ним було дотримано безпечного бокового інтервалу.

За таких умов єдиним належним та допустимим доказом, що міг би усунути наявні неузгодженості та суперечності, є схема місця дорожньо-транспортної пригоди від 24 січня 2023 року, яка наявна у матеріалах справи. Однак при дослідженні зазначеного доказу судом встановлено, що схема має чотири позначення: «1» - транспортний засіб Ford, «2» - транспортний засіб Fiat, «3» - кілометровий знак; «4» - місце удару.

Зі змісту вказаної схеми вбачається, що до дорожньо-транспортної пригоди як ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , так і ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Fiat Ducato, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухалися на зустріч один одному, кожен в межах власної полоси дорожнього руху. Однак при безпосередньому зустрічному роз`їзді вони, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустили зіткнення між собою. Про хід і розвиток подій саме таким чином вказують і отримані механічні пошкодження (у автомобілів було пошкоджено ліві дзеркала заднього виду), що логічно узгоджуються з викладом обставин на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди.

У той же час зазначена схема місця ДТП містить суттєві розбіжності, що позбавляє суд можливості встановити наявність у діях ОСОБА_1 ознак порушення п. 13.3 ПДР України. Так, зазначена схема місця ДТП містить розміри смуг дорожнього руху, по яким здійснювався рух вищезазначених транспортних засобів, однак при цьому на самій схемі не відображено точної та конкретної траєкторії руху автомобілів як до моменту зіткнення, так і в момент зіткнення, так і після зіткнення. Крім того, на схемі місця ДТП жодним чином не відображено конкретну відстань між кожним автомобілем та роздільною смугою полос дорожнього руху як до моменту зіткнення, так і в момент зіткнення. На додаток до цього суд звертає увагу, що позначення «4» має місце як на полосі руху водія ОСОБА_2 , так і на полосі руху водія ОСОБА_1 , тобто один і той же факт зіткнення, дорожньо-транспортної пригоди за участю одних і тих же самих водіїв в один і той же самий час відбувся у різному місці, що принаймі фізично неможливо з огляду на обставини та факти, які були встановлені судом.

Отже, наявна у матеріалах справи схема місця ДТП не дає можливість суду перевірити дотримання ОСОБА_1 вимог п. 13.3 ПДР України щодо необхідності дотримання безпечного бокового інтервалу, оскільки не відображено ані конкретну траєкторію руху його транспортного засобу, ані конкретну відстань транспортного засобу від роздільної смуги полос дорожнього руху, а також зважаючи на наявність розбіжностей щодо місця зіткнення транспортних засобів.

За наявності таких суперечностей схема місця ДТП не може бути покладена в основу судового рішення про винуватість особи у вчиненні правопорушення, а навпаки створює об`єктивні та розумні сумніви щодо наявності у діях особи ознак адміністративного правопорушення, які в силу положень ч. 3 ст. 62 Конституції України тлумачаться на користь невинуватості особи.

Зазначені недоліки не було усунуто і висновком експерта від 29.03.2023 року № 6151/23-52, яким констатовано неможливість встановити відповідність дій ОСОБА_1 вимогам ПДР України з технічної точки зору з огляду на вищеописані неточності та суперечності у матеріалах справи.

На основі цього суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу, на основі якого суд міг би встановити, що ОСОБА_1 не виконав вимог положень п. 13.3 ПДР України та не дотримався безпечного бокового інтервалу під час зустрічного роз`їзду. Отже, ані факт того, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, ані факт того, що внаслідок дій ОСОБА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода, не доведені особами, уповноваженими на збирання доказів в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 35, 124, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас