ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4872/22 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д.В.
Апеляційне провадження № 33/818/142/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Зарицької К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Бандарук Я.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм 27 державної пожежно-рятувальної частини 3 державного пожежного рятувального загону Головного управління ДСНС України у Харківській області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 21.08.2022 року о 19 годині 05 хвилин ОСОБА_1 у м. Харкові по просп.Перемоги, 65д, керував транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків..

В своїй апеляційній скарзі захисник Бондарук Я.М. просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2022 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Захисник також просить, що у разі прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не застосовувати до останнього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції.

Крім того, захисник зазначає, що судовий розгляд проведено без участі сторони захисту, до матеріалів справи не долучений акт огляду на стан сп`яніння судом першої інстанції безпідставно взяті до уваги відомості відеозапису, долученого до матеріалів справи, оскільки він не є безперервним та не засвідчений цифровим підписом.

Також в своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що у разі позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, останній не зможе виконувати свої службові обов`язки, оскільки працює водієм 27 державно-рятувальної частини 3 державного пожежного рятувального загону ГУ ДСНС України в Харківській області. Також апелянт просить врахувати відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , та те, що його професія надзвичайна важлива в Харківській області на час воєнного стану.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явився, але вони особисто повідомлялися, шляхом направлення на його мобільний номер що містяться в матеріалах справи, судової повістки.

Згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 23.05.2023 року судова повістка сформована в електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

До початку апеляційного розгляду захисник Зарицька К.Ю. повідомила суду, що її підзахисний повідомлений про дату і місце судового засідання, їх процесуальна позиція узгоджена та просила провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 .

При цьому належить врахувати, що саме захисник Бондарук Я.М. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2022 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та думку захисника Зарицької К.Ю., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи наявні відомості, що містяться у матеріалах справи, та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи захисника Зарицької К.Ю., яка підтримала апеляційну скаргу та просила не застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Бондарук Я.М. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №225341 від 21.08.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 21.08.2022 року о 19 годині 05 хвилин у м. Харкові по просп.Перемоги, 65д, керував транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. У встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля водію ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager Alkotest та в закладі охорони здоров`я, але водій від проходження такого огляду відмовився (а.с. 1).

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив, що не мав часу та не не зрозумів суті проходження огляду (а.с.1).

Крім того, зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факт керування ним транспортного засобу Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 .

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, сторона захисту не зверталася із позовом до суду в порядку КАСУ, а також з відповідними заявами щодо дій працівників поліції у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції при складанні ними адміністративного матеріалу за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №225341 від 21.08.2022 року.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Крім того, з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5, 6) вбачається, що останніх було залучено працівниками поліції у якості свідків того, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився у їх присутності. Після цього водієві було повідомлено, що на нього буде складено адміністративний протокол.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що 21.08.2022 року її було залучено працівниками патрульної поліції у якості свідка правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначила, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився.

Стороною захисту не надано суду доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 .

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, захисник ОСОБА_4 в під час апеляційного розгляду не заявляла.

Відповідних клопотань також не надходило і від ОСОБА_1 .

Отже, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності показань цих свідків, оскільки вони були безпосередніми очевидцями цієї події.

В матеріалах справи також міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (а.с.3). Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але водій відмовився від проходження відповідно огляду.

Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 розповів обставини, за яких він опинився на місці подій, а саме приїхав на транспортному засобі, який належить йому, по власних справах. Також, працівники поліції роз`яснили водію порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням газоаналізатору «Drager» або пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_1 до працівників поліції не надходило.

Крім того, стороною захисту не заявлено клопотань про допит свідків, які могли підтвердити, що 21.08.2022 року о 19 годині 05 хвилин у м. Харкові по просп.Перемоги, 65д, транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , керувала інша особа, а не ОСОБА_1 .

Отже у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , а доводи захисника на відсутність на відеозаписі моменту зупинки цього транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 - не спростовають обставини, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №225341 від 21.08.2022 року.

Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 21.08.2022 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , наявність ознаки алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у заклад охорони здоров`я, але останній відмовився від проходження цього огляду (а.с.4).

Крім того, з відомостей наданою суду копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №646881 від 21.08.2022 року, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП за те, що він 21.08.2022 року о 19 год. 05 хв. в м.Харкові, пр-т Перемоги, 65д, керував транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , без шолому, на незареєстрованому транспортному засобі та без права керування цим транспортним засобом.

Відомостей про те, що ця постанова від 21.08.2022 року, оскаржена стороною захисту суду апеляційної інстанції не надано, а тому підстав вважати, що викладені у цій постанові обставини невірно, у суду немає.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.02.2020 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2), а тому повинен знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання захисника на відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння складається у разі проходження такого огляду, а оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, відповідний акт не складався.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про нездійснення безперервно відеозапису, - не є слушними, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з місця події, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено працівникам поліції про те, що він приїхав до місця подій у цій справі на своєму транспортному засобі - Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , працівниками поліції були встановлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, але від проходження якого він відмовився. ОСОБА_1 також було попереджено про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що на оптичному диску, який міститься в матеріалах справи, відсутній цифровий підпис особи, яка є автором, не є слушними, оскільки наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Твердження апелянта та захисника Зарицької К.Ю. про необхідність застосування до ОСОБА_1 лише адміністративного стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортним засобом, з тієї підстави, що він позитивно характеризується, має на утриманні сім`ю та на момент вчинення адміністративного правопорушення у нього не було права керування транспортним засобом категорії А, на думку апеляційного суду, - є безпідставними та не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Адміністративне стягнення для водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Порядок видачі посвідчень водія врегульований Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 454 від 02.05.2023 року) (далі Положення).

Згідно абз. 1, 2, 3 п. 2 Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів); С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів); D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16; D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів; Т - трамваї та тролейбуси (п. 3 Положення).

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що посвідчення водія - це документ, який посвідчує особу водія та підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій зазначених у ньому, та особа може мати лише одне посвідчення водія.

У випадку якщо водій має право на керування транспортними засобами декількох категорій вони зазначаються в одному посвідченні.

Пунктом 4 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1086, встановлено, що у разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №225341 від 21.08.2022 року вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 тимчасово не вилучалося посвідчення водія.

З довідки за підписом старшого інспектора з ОД ВАП УПП в Харківській області Мельнікової С.С. вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 22.02.2020 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2).

Відповідно до відомостей копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №646881 від 21.08.2022 року, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП, в тому числі, за те, що він не керував транспортним засобом Honda Dio, номерний знак НОМЕР_1 , без відповідного права на керування цим транспортним засобом.

Частиною першою ст. 317-1 КУпАП встановлено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, суд дійшов висновку про те, що позбавлення права керування транспортним засобом виконується шляхом вилучення посвідчення водія незалежно від зазначеної в посвідченні категорії.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено позбавлення особи права керування транспортними засобами, незалежно від категорії транспортних засобів право на керування якими підтверджує посвідчення водія.

Отже, апеляційне доводи захисника Зарицької К.Ю. з приводу неможливості позбавити права керування транспортним засобом ОСОБА_1 , оскільки останній на момент вчинення адміністративного правопорушення у не мав права керування транспортним засобом категорії А не заслуговують на увагу, оскільки немає правового значення для призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що водій немає відповідної категорії.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині, а тому рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, , є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для зміни оскаржуваної постанови суду.

При цьому апеляційний суд враховує, що суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Бандарук Я.М. та захисника Зарицької К.Ю., яка діє від імені особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2022 року - без змін.

Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню чи його зміні за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Бандарук Я.М. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков