САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/727/23
Провадження №3/726/547/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, проживаючу по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення нею правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 06.03.2023 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених п. 2 ст. 150 СК України, стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишила його без нагляду на довгий час, чим наразила його на небезпеку.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, інші відомості, необхідні для вирішення справи, тощо.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 402219 від 06.03.2023 року місцем його складання вказано м. Чернівці, без вказівки про адресу його складання, що є порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Окрім того, у протоколі не вказано місце вчинення правопорушення. Зазначено, що о 14 годині, ОСОБА_1 залишила дитину на довгий час без нагляду. Разом із тим не вказано час, коли ОСОБА_1 повернулась до дитини.

У протоколі також зазначено, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених п 2 ст. 150 СК України.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП наступає для батьків за вчинення дій чи бездіяльності, які свідчать про їх ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Законодавство України не передбачає відповідальності за залишення неповнолітньої дитини вдома на певний проміжок часу без нагляду одного із батьків, однак встановлює певні критерії щодо виховання дитини, обов`язки для батьків, які базуються на принципах моралі та враховують інтереси дітей. Відтак у кожному випадку вчинення батьками тієї чи іншої дії чи бездіяльності щодо дитини, які мають ознаки адміністративного правопорушення, необхідно встановити чи не порушило це права та інтереси дитини та чи є таке діяння батьків нехтуванням обов`язками щодо її виховання. Важливим є і ряд інших суб`єктивних обставин, таких як місце вчинення діяння чи бездіяльності, обставини за яких воно відбулось, мотиви, наслідки та причинно наслідковий зв`язок між вчиненим та наслідками, які настали чи могли настатити, тощо.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_3 , яка є соціальним педагогом, ОСОБА_1 залишила свого неповнолітнього сина без нагляду на тривалий час, чим наразила його життя на небезпеку.

Із письмових пояснень свідка не виявляється можливим встановити, місце вчинення правопорушення та час, на який матір залишила дитину, а також підстави для існування небезпеки життю неповнолітнього, обставини, за яких було виявлено дитину без нагляду, тощо. На переконання суду, за відсутності пояснень стосовно конкретних обставин, які склались, висновки свідка є передчасними та суб`єктивними.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 , того дня, о 14 годині, вона дійсно залишила неповнолітнього сина вдома, по АДРЕСА_1 , та пішла до перукарні, після чого пішла вирішувати свої особисті питання.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 також не виявилось можливим встановити час, на який вона залишила дитину.

Оцінюючи досліджені докази у сукупності, судом не може бути встановлено час, на який була залишена дитина, такі відомості не зазначені у матеріалах справи. Саме тривалість перебування дитини без нагляду визначає відношення матері до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Формулювання «на тривалий час» є досить розмитим та суб`єктивним, впливає на однозначне, поза розумним сумнівом, трактування та розуміння обставин справи.

Разом із тим, суд враховує, що дитина не була залишена у невідомому для неї місці, неповнолітній знаходився вдома, за місце свого постійного проживання, у знайомій обстановці.

Окрім того невстановленими залишаються і інші обставини, а саме: які саме ризики для життя дитини понесло його тимчасове самостійне перебування вдома, рівень самостійності дитини та її стосунки з матірю, наявність чи відсутність батька (особи, яка в рівній мірі відповідає за виховання дитини), обставини, за яких виявили дитину, яка перебувала вдома сама, чи, об`єктивно, могла матір вирішити свої питання без залишення дитини та якого роду були такі питання, чи мали вони вплив для сімї, тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяги на себе функцію щодо збирання доказів.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, окрім неналежного складання адміністративного протоколу, мареіали справи не містять належних т адостовірних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, у зв`язку із чим виникають обґрунтовані суміви у доведеності її вини, які трактуються на користь обвинуваченої. Враховуючи викладене, вважаю за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку із відсутності у діях чи бездіяльності останньої складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Керуючись ст. 63 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 184, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України, п. 2.9.а ПДР України,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук