справа № 357/9840/22 головуючий у суді І інстанції Дубановська І.Д.
провадження № 33/824/2087/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНКОПП: в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 23 березня 2023 року засобами поштового зв`язку надіслав апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просив скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року, а провадження у справі закрити.

04 квітня 2023 року матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

05 квітня 2023 року матеріали справи про адміністративне правопорушення передано головуючому судді.

У вказаній апеляційній скарзі апелянт просив поновити строк на подання апеляційної скарги.

Однак, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянт зазначав, що суд розглянув справу за його відсутності, виклик до суду він не отримував, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про виклик до суду. Вказує, що отримав копію оскаржуваної постанови 13 березня 2023 року.

Розглянувши дане клопотання, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, зважаючи на таке.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду, що прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення згідно положень ст. 294 КУпАП розпочинається з дня винесення такої постанови судом, а не з дня отримання копії оскаржуваної постанови суду апелянтом.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була винесена Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 01 грудня 2022 року (а.с.13-17).

Отже, у даній справі перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з 01 грудня 2022 року та закінчився 10 грудня 2022 року.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга була направлена засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції лише 23 березня 2023 року (а.с.19-25).

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №178819 від 12 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 під підпис був повідомлений про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Білоцерківському районному суді Київської області (а.с.1).

Окрім того, судом першої інстанції здійснювався виклик ОСОБА_1 в судове засідання шляхом надсилання судової повістки на поштову адресу останнього, яка була зазначена ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. Конверт зі вкладенням, який направлявся на поштову адресу ОСОБА_1 , повернувся на адресу суду без вручення з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28-29).

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, а саме: направлено судову повістку на вказану ним поштову адресу, а також те, що ОСОБА_1 було відомо, що адміністративний матеріал відносно нього буде розглядатися в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, про що йому повідомлялось при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апелянт у розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та, відповідно цікавитися результатом розгляду такої справи.

Ураховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на отримання ним оскаржуваної постанови лише 13 березня 2023 року. Окрім того, зважаючи на те, що строк на апеляційне оскарження постанови розпочинається з дня винесення такої постанови судом, а не з дня отримання копії оскаржуваної постанови, апеляційний суд бере до уваги, що апелянтом не надано доказів поважності причин, які б унеможливлювали подання ним апеляційної скарги в період з 13 березня 2023 року по 23 березня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин.

При цьому слід зауважити, що, розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційному суду не надано.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко