САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/824/23
Провадження №3/726/584/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 01.04.2023 року о 00 годині 31 хвилин водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Хотинській, 4 у м. Чернівці у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України. Огляд проведено за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду письмові пояснення у яких вказує, що у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинки його транспортного засобу, внаслідок чого, усі подальші процесуальні дії також є незаконними. Після зупинки транспортного засобу йому, без пояснення будь-яких причин, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому працівники поліції не роз`яснили порядок проходження такого огляду, чим обмежили його у реалізації своїх прав. Окрім того зазначає, що прилад «Драгер», який був використаний для проведення огляду, не пройшов повірку у встановлені терміни, а тому його результати не є належним доказом у справі. Крім того зазначає, що після проходження огляду він не погодився із його результатами, однак не був доставлений до закладу охорони здоровя з метою уточнення результатів огляду. Зважаючи на численні порушення його прав з боку працівників поліції, свою вину категорично не визнає та просить закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено про необхідність звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши відеозапис із нагрудного відео реєстратора працівників поліції, встановлено, що працівники поліції, на службовому автомобілі, слідували за автомобілем «Лексус» », д.н.з. НОМЕР_1 , від вул. Гагаріна до вул. Хотинської та у подальшому зупинили його.

Матеріали справи містять постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6762607 від 01.04.2023 року у відповідності до якої, ОСОБА_1 , керуючи вищевказаним автомобілем, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР України. Дана обставина стала підставою для зупинки автомобіля.

Разом із тим, як вбачається із відеозапису, автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 не змінював напрямок руху, не здійснював поворот чи будь-який маневр, а тому не мав обов`язку вмикати світловий покажчик повороту.

Встановлюючи законність дій працівників поліції (щодо зупинки транспортного засобу) у даному випадку, варто вказати, що законність винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6762607 від 01.04.2023 року не може бути оцінена при розгляді даної справи та підлягає оцінці у випадку звернення водія до суду із відповідним позовом у порядку, передбаченому КАС України. Разом із тим, наявність чи відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу має важливе правове значення для встановлення законності здійснення інших процесуальних дій працівниками поліції.

У справі №664/506/16-к ККС констатував стосовно визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруйного дерева», що у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені певні процедури, а як наслідок і право людини.

Окрім того, у відповідності до позиції КАС ВС, викладеній у постанові від 15.03.2019 за № 686/11314/17 (К/9901/15541/18), оскільки були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб, посвідчення водія, або проведення будь-яких інших дій стосовно водія є неправомірними.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відсутність підстав для зупинки має наслідком незаконність і подальших процесуальних дій з боку працівників поліції. В даному випадку, на підставі дослідженого відеозапису, виникають обґрунтовані сумніви у порушенні ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу. Відповідно, докази, які мають похідних характер від першопричин виникнення підстав для їх збирання, як кожен окремо так і в їх сукупності, також викликають обґрунтовані сумніви у їх належності та допустимості. В свою чергу, судове рішення не може ґрунтуватись на доказах, які зібрані із порушенням встановленого порядку їх збирання, припущеннях, сумнівах чи домислах.

Разом із тим, порядок проведення огляду на стан сп`яніння встановлюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 р., де вказано, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. 22 розділу ІІІ Інструкції, встановлено також, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Як встановлено із відеозапису, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу без встановлення будь-яких ознак спяніння, визначених інструкцією. Метріали справи також не містять доказів, які б свідчили про вжиття заходів чи дій, з боку працівників поліції, по встановленню у поведінці ОСОБА_1 ознак алкогольного спяніння.

Варто наголосити, що підставою для проведення огляду є виключно наявністю ознак алкогольного сп`яніння, які полісмен повинен чітко визначити. Не повідомивши водію про підстави для проведення огляду, інспектор поліції діяв свавільно, на підставі власних домислів та припущень, чим порушив вимоги Інструкції.

Крім того, згідно п 5 розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно п.1, 3, 5 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Як встановлено із відеозапису, працівник поліції, не роз`яснив водію порядок проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови у проходженні такого огляду.

Разом із тим, у своїх поясненях, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що прилад «Драгер», у встановленому порядку та у встановлені строки, не пройшов повірку.

Інструкцією з експлуатації газоаналізатору "Alcotest 6820" визначено, що умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог, що наведені у розділі "Інтервали технічного обслуговування". Розділом "Інтервали технічного обслуговування" передбачені інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки, яка має проводитися кожні шість місяців.

З матеріалів справи вбачається, що газоаналізатор Drager "Alcotest 6820" серійний номер ARHF-0030, за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, востаннє проходив перевірку калібровки 26.09.2022 року. Натомість огляд, за допомогою даного технічного засобу, було проведено 01.04.2023 року, тобто поза межами 6-тимісячного строку, встановленого для його повірки.

Таким чином, у супереч вимогам Інструкції, робочий засіб вимірювальної техніки, яким було проведено огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, не пройшов повірку у встановлений строк, а тому його результати не можуть вважатись дійсними.

Крім того, пунктом 7 розділу І Інструкції визначено, що у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

На відеозаписі зафіксовано, що після проходження огляду, результат якого був позитивним, тобто підтвердив наявність парів алкоголю у видиханому повірті, поліцейський одночасно (одним реченням без зупинки) запитав водія чи погоджується він із результатами огляду та чи бажає водій бути доставлений у заклад охорони здоровя. На таке запитання водій відповів «Ні», після чого працівник поліції приступив до складання адміністративних матеріалів у справі.

Варто вказати про те, що суду достеменно невідомо, на яку частину запитання відій відповів словами «Ні». Не переконався у цьому і працівник поліції. Натомість у своїх поясненнях, ОСОБА_1 зазначає, що відповіділь «Ні», означала його незгоду із результатами огляду, а в силу того, що йому не було розяснено порядок проходження огляду, він не знав про необхідність доставлення його до закладу охорони здоровя.

Як вже було вказано, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом із тим, вказана відповідь водія, не дає можливості встановити, про що саме він заперечив, дозволяє неоднозначно трактувати його відповідь та тільки припускати про про ті чи інші обставини на основі домислів. Разом із тим працівник поліції, всупереч вимогам Інструкції, не встановив ствердну відповідь водія на те чи інше задане питання, обмежився формальним підходом до такої відповіді, що має наслідком сумніви у доведеності обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи долучено форму направлення водія на огляд до закладу охорони здоровя, однак, як це вбачається із відеозапису, на місці зупинки водія не ознайомлювали із таким направленням, не роз`яснювали його право пройти огляд у закладі охорони здоровя.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяги на себе функцію щодо збирання доказів.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином встановлено, що працівниками поліції допущено ряд порушень вимог Інструкції, що має наслідком недійсність результатів огляду.

Вказані обставини, як кожна окремо, так і в своїй сукупності, породжують сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 , які тлумачаться на його користь. Враховуючи викладене, з метою недопущення можливості необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 130, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України наказу № 1452/735 від 09.11.2015 року Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук