ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4032/22 Головуючий в 1 інст. Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 33/807/341/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ляшенка О.С., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 02.09.2022 року о 08:15 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: вдарив її рукою та ображав словесно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, в той час як КУпАП передбачає обов`язкову участь особи за такою категорією справ. Будь-яких повідомлень про розгляд справи він не отримував.

Докази в справі не були належним чином дослідженні судом. В протоколі про адміністративне правопорушення не відображено обов`язкових ознак, а саме чи здійснював він фізичний вплив та психологічний.

Будь-яких відомостей про те, що він ображав або вдарив дружину матеріали справи не містять.

Відеозапис події є сумнівним доказом, оскільки не підтверджує інкриміновані йому дії.

Наголошує, що впродовж тривалого часу, після того, як його визнано інвалідом другої групи по загальному захворюванню з боку ОСОБА_2 виникають безпідставні обвинувачення. Вона намагається позбутися його. Виклик поліції 02.09.2022 року був спланований ОСОБА_2 з метою звільнення від нього кімнати.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження. Також просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 , згідно наданої ним в судовому засіданні апеляційного суду довідки на час розгляду справи в суді першої інстанції він перебував на стаціонарному лікуванні. Відомості на спростування доводів апелянта з приводу того, що про рішення суду він дізнався лише з листа державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тобто поза межами апеляційного оскарження, матеріали справи не містять.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду скарги по суті апеляційних доводів сторони захисту

Суддя апеляційного суду, заслухавши ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ляшенко О.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення, оцінивши доводи апеляційної скарги сторони захисту, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Вказаних вимог суду першої інстанції не дотримався та помилково постановив рішення, яким ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За змістом пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під час перегляду даної справи про адміністративне правопорушення не встановлено того факту, що саме 02.09.2022 року о 08:15 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: вдарив її рукою та ображав словесно.

Вказане випливає з показів ОСОБА_1 , який в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що під час події сталася сварка через неприязні стосунки з родиною. Під час події він приніс онуці подарунок та поклав на стіл. Коли онука проснулась, ОСОБА_1 запитав в неї, чи бачила вона подарунок. Його донька повідомила, що онука її не бачила, оскільки вона її викинула. ОСОБА_2 та його донька почали сварку, хапали його за речі та в подальшому донька нанесла йому тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_1 викликав працівників поліції, які в свою чергу, коли прибули, викликали швидку медичну допомогу для нього.

Вказане узгоджується з письмовими поясненнями ОСОБА_1 під час події (а.с.5), який пояснював, що не він а саме члени його родини створили конфліктну ситуацію.

Апеляційний суд вважає, що такі пояснення заслуговують на увагу.

Матеріали справи містять письмові докази: заява ОСОБА_2 (а.с.4), пояснення ОСОБА_3 (а.с.6), пояснення ОСОБА_2 (а.с.7), які в своїй сукупності не містять інформації про те, що саме ОСОБА_3 був ініціатором конфлікту та скоїв домашнє насильство. Вказані докази містять лише суб`єктивну оцінку учасників конфлікту особи ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно завдав фізичного і психологічного насильства потерпілим.

Апеляційний суд наголошує, що визнання вини не може базуватися лише на показах потерпілих.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції було переглянуто відеозапис з місця події, з якого встановлено зворотне, саме що ОСОБА_1 мав виражені тілесні ушкодження та пояснював, що його родина спровокувала конфлікт і побила його.

Будь-яких інших відомостей, що ОСОБА_1 завдав фізичне і психологічне насильство ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з відеозапису не вбачається.

Дійсним є лише факт того, що між подружжям і донькою сталась чергова конфліктна сімейна ситуація, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм чинного законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Так, конфлікт (від лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфліктом є також ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. Типи конфліктів: 1) реальний конфлікт - це конфлікт, який об`єктивно існує і адекватно сприймається; 2) випадковий, або умовний, конфлікт залежить від обставин, що можуть змінюватися, але ці обставини не усвідомлюються конфліктуючими сторонами; 3) зміщений конфлікт реальний конфлікт, за яким приховується інший конфлікт, що є справжнім чинником конфліктної ситуації; 4) помилково дописаний конфлікт конфлікт, що помилково тлумачиться; 5) латентний конфлікт - конфлікт, який має відбутися, але не виникає тому, що не усвідомлюється; 6) хибний конфлікт у цьому випадку реальних підстав для конфлікту не існує, об`єктивно його немає, але він виникає у свідомості конфліктуючих сторін через помилкове сприймання та розуміння ситуації.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, фізичного і психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється фізичні ушкодження, емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному або фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Разом з цим, у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Фактично, описані у письмових поясненнях обставини були викликані самою сваркою, а не протиправною поведінкою ОСОБА_1 , яка б підпадала під диспозицію ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, апеляційним судом не було встановлено наявність у ОСОБА_1 умислу, спрямованого на вчинення відносно членів роди будь-яких протиправних діянь психологічного і фізичного характеру, котрі б могли завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю.

Враховуючи те, що працівниками поліції не здобуто доказів винуватості ОСОБА_1 , та те, що судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені всі обставини справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що докази, на які послався суд в обґрунтування висновку про доведеність провини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, не можна визнати належними і такими, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а відповідно оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

За таких обставин постанова суду підлягає скасуванню з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/4032/22