КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1675/2023 Доповідач: Яковлева В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000(сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 536гривень 80 копійок в дохід держави. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення про те, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними доказами факту порушення ним як водієм таких ПДР України, які б відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити зупинку транспортного засобу. Навіть після зупинки авто працівники поліції не назвали причину зупинки, що свідчить про протиправність їх дій, у зв`язку із чим не був зобов`язаний виконувати їх наступні вимоги, а всі складені в подальшому документи не можуть бути належними доказами. Наркотичні засоби взагалі не вживає, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. На запитання поліцейського коли останній раз вживав, відповів, що до нового року, маючи на увазі вживання алкогольних напоїв. Нібито виявлені ознаки наркотичного сп`яніння нічим не підтверджені. Йому запропонували пройти огляд в медичному закладі в смт. Ставище, але відмовився проходити огляд саме в цій лікарні бо для цього були відсутні правові підстави. Цей заклад не є найближчим медичним закладом який може проводити огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Відповідно до Наказу від 11.04.29019 року таким закладом є Білоцерківська ЦРЛ та Білоцерківська міська лікарня № 4. Вказує зауваження щодо відеозапису. Вважає, що у працівників поліції до нього упереджене ставлення, бо раніше щодо нього вже безпідставно складалися протоколи. Судді пояснював, що поспішав на пошту, після чого мав відвезти дідуся в лікарню. За клопотанням ОСОБА_1 було відкладено апеляційний розгляд, призначений на 29.03.2023 року, останній був повідомлений про наступне судове засідання, однак до апеляційного суду не прибув, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надходило. Поважність причин неявки в судове засідання 29.03.2023 року не надав. Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2022 року о 09 годині 29 хвилин, ОСОБА_1 в м. Біла Церква по вул. Зенітного полку, 36 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , який зазначив, що йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, на що він відмовився, рапортом співробітника поліції, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Апелянт зазначає про відсутність причин для зупинки його транспортного засобу, свідчить про протиправність дій співробітників поліції, у зв`язку із чим він не був зобов`язаний виконувати їх наступні вимоги, а всі складені в подальшому документи не можуть бути належними доказами. З такими доводами неможливо погодитися, оскільки згідно рапорту сержанта поліції Шульги С. транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 була зупинено згідно п. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України». Вказана норма визначає, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію України» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Згідно п. 2.5 Правил дорожнього України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зі змісту вищенаведеного рапорту вбачається, що під час спілкування працівників поліції із водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим йому було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога. ОСОБА_1 заперечує правомірність проведення поверхневого огляду транспортного засобу, що також свідчить на його думку про упередженість співробітників поліції. Разом з тим, в даному випадку підстави проведення огляду транспортного засобу не впливають на доведеність тієї обставини, що ОСОБА_1 , будучи водієм, відмовився у встановленому порядку від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Враховуючи наведене, підстав вважати отримані докази неналежними не вбачається. Наведені у протоколі про адміністративне правопорушення та в рапорті обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 після повідомлення, що в нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння, було запропоновано проїхати до лікаря-нарколога для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Відповідно до відеозапису співробітник поліції кілька разів пропонував ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря-нарколога та пояснив, що у випадку відмови стосовно нього буде складено протокол. На пропозицію поліцейського пройти огляд у лікаря-нарколога ОСОБА_1 відмовився. При цьому, відповідно до відеозапису співробітник поліції не пропонував пройти огляд у лікаря-нарколога саме в смт. Ставище, а поставив ОСОБА_1 питання без конкретизації, в якому саме медичному закладі йому пропонують пройти огляд. Таким чином, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога не в конкретній лікарні, а взагалі не бажав проходити такий огляд. Вказівка на Ставицьку ЦРЛ у направленні на огляд водія, яке долучено до матеріалів, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, у зв`язку із чим фактично і не направлявся на такий огляд. Крім того, його відмова від проходження огляду у лікаря-нарколога зафіксована відеозаписом до того як співробітниками поліції почали оформлюватися матеріали про адміністративне правопорушення, в тому числі і направлення, в якому зазначено про Ставицьку ЦРЛ. Зміст відеозапису спростовує посилання апелянта на те, що йому запропонували пройти огляд в медичному закладі в смт. Ставище, тому його доводи про порушення Інструкції щодо місця проведення медичного огляду є неспроможними. ОСОБА_1 ставить під сумнів належність як доказу відеозапису, оскільки диск не є первинним носієм інформації та не є безперервним. Разом з тим, дійсність відеозапису ОСОБА_1 не спростована об`єктивними доказами, а відеозапис, починаючи з 09.29 години з моменту зупинки транспортного засобу до моменту, коли ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога та сказав працівникам поліції, що можуть оформляти протокол, є безперервним. Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на попередні постанови суду щодо нього, оскільки суд надає оцінку конкретним доказам та перевіряє обставини, що стосуються даної події. Посилання на ту обставину, що в день зупинки мав відвезти дідуся до лікарні, не впливає на доведеність того факту, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інших доводів, які б свідчили про необґрунтованість прийнятого судом рішення, апелянт не навів та апеляційним судом не встановлено. «Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancisv. theUnitedKingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02). Висновки суду першої інстанції є вмотивованими, обставини встановлені правильно з урахуванням наявних доказів, яким надано належну оцінку, у зв`язку із чим підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.С. Яковлева