Справа № 744/275/22
Провадження № 3/744/89/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

захисника Голика Є. В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 474627 від 15 травня 2022 року, водій ОСОБА_1 15 травня 2022 року о 15 годині 10 хвилин в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області по вулиці Широкий План біля будинку 238 керував автомобілем BАЗ-2102, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Алкофор-505» № 06217 в присутності двох свідків. Від подальшого керування відсторонений.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав повністю та пояснив про те, що 15 травня 2022 року в денний час він їхав на своєму автомобілі BАЗ-2102, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі сторони села Залізний Міст в місто Семенівку Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Перед поїздкою він алкогольні напої не вживав. На дорогу перед його автомобілем впало дерево. ОСОБА_1 різко крутнув кермо вліво, від чого автомобіль перевернувся на бік на лівій обочині дороги. ОСОБА_1 по телефону викликав своїх знайомих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які приїхали на автомобілі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 сильно перенервував, тому в присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 випив пляшку самогону, яка була у нього в автомобілі. Автомобіль ОСОБА_1 був пошкоджений та не міг рухатись самостійно, тому його причепили на буксир до автомобіля ОСОБА_2 та потягли в місто Семенівку. ОСОБА_2 поїхав за кермом свого автомобіля, а ОСОБА_3 сів за кермо автомобіля ОСОБА_1 , якого до керування автомобілем після вживання алкоголю не допустили. На блокпості на в`їзді в місто Семенівку на вулиці Широкий План їх зупинили військовослужбовці, які вирішили викликати поліцію, побачивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Поліцейські провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на те, що він їм повідомив про всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, яку поліцейські не стали фіксувати, та показав пошкоджений автомобль. З приводу вживання алкогольного напою ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не опитувались, хоча ОСОБА_1 сказав поліцейським, що вживав самогон в присутності цих свідків та автомобілем після цього він не керував.

Захисник Голик Євген Валерійович у судовому засіданні висловив думку про те, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а вжив алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, що є ознакою складу іншого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що у травні 2022 року в денний час йому зателефонував його знайомий ОСОБА_1 , який попросив приїхати на автомобільну дорогу між селом Залізний Міст та містом Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області та допомогти з автомобілем. Приїхавши на місце разом з ОСОБА_3 вони побачили на узбіччі дороги автомобіль, який лежав на боку. На проїжджій частині було повалене дерево. ОСОБА_1 був у тверезому стані, проте був дуже знервований. Потім ОСОБА_1 дістав з автомобіля пляшку зі спиртним напоєм та став пити. Автомобіль ОСОБА_1 був пошкоджений та не міг рухатись самостійно, тому його причепили на буксир до автомобіля ОСОБА_2 та потягли в місто Семенівку. ОСОБА_2 поїхав за кермом свого автомобіля, а ОСОБА_3 сів за кермо автомобіля ОСОБА_1 , якого до керування автомобілем після вживання алкоголю не допустили. На блокпості на в`їзді в місто Семенівку на вулиці Широкий План їх зупинили військовослужбовці, які вирішили викликати поліцію, побачивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Поліцейські провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що у травні 2022 року він разом зі своїм знайомим ОСОБА_2 поїхав допомогти з автомобілем ОСОБА_1 , який знаходився на автомобільній дорозі між селом Залізний Міст та містом Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Приїхавши на місце разом з ОСОБА_2 вони побачили на узбіччі дороги автомобіль, який лежав на боку. На проїжджій частині було повалене дерево. ОСОБА_1 був у тверезому стані, проте був дуже знервований. Потім ОСОБА_1 дістав з автомобіля пляшку зі спиртним напоєм та став пити. Автомобіль ОСОБА_1 був пошкоджений та не міг рухатись самостійно, тому його причепили на буксир до автомобіля ОСОБА_2 та потягли в місто Семенівку. ОСОБА_2 поїхав за кермом свого автомобіля, а ОСОБА_3 сів за кермо автомобіля ОСОБА_1 , якого до керування автомобілем після вживання алкоголю не допустили. На блокпості на в`їзді в місто Семенівку на вулиці Широкий План їх зупинили військовослужбовці, які вирішили викликати поліцію, побачивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Поліцейські провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами за наступних обставин.

ОСОБА_1 ставиться до вини порушення підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 був учасником дорожньо-транспортної пригоди, після якої вжив алкоголь та потім транспортним засобом не керував.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, а має місце склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 Кодесу України про адміністративні правопорушення, тобто вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року ) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягаються до відповідальності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України містить норми прямої дії, а згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2003 року підлягає поверненню ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2003 року -повернути ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя: С. В. Смага