Справа № 372/1076/23
Провадження № 3-387/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 квітня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі головуючої судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О. В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, має на утриманні дитину інваліда, перебуває в зареєстрованому шлюбі, РНОКПП суду не відомо;

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

03.03.2023 року о 16 год. 05 хв. в с. Трипілля Обухівського району Київської області по вул. Шевченка, 17, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Шкода Фелісія, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер, показник 0,65.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину визнав, щиро покаявся. Відповідно до його пояснень, він напередодні вжив вина за місцем проживання, потім, згадавши, що забув інсулін, який повинен вводити ін`єкційним способом 4 рази на день, повертався за ним на автомобілі, де і був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 , не заперечуючи своєї провини, просив суд при призначенні покарання врахувати його особисті обставини, зокрема. ОСОБА_1 зазначив, що мають із дружиною малолітню дитину доньку ОСОБА_2 , 2014 року народження, яка від народження страждає на ДЦП, ускладнений епілепсією. Дитина знаходиться в безпорадному стані, повністю обмежена в русі, потребує постійного стороннього догляду, в зв`язку із чим, тільки один із батьків має можливість працювати. Сукупний дохід сім`ї із врахуванням соціальної допомоги на дитину не перевищує 15 000 грн. на місяць, проте найбільшою складністю для нього, як батька такої дитини, буде ситуація, в якій він залишиться таким, що позбавлений права керування. Реабілітаційна програма дитини включає відвідування спеціалізованого центру в м. Бориспіль Київської області курсами 4 рази на рік, окрім цього мають місце періодичні візити до лікаря невропатолога в лікарні в м. Києві. Досвід транспортування дитини в громадському транспорті має виключно негативний характер, призводить до емоційного виснаження дитини, створює, на його думку, незручності іншим людям. Окрім цього, захворювання самого ОСОБА_1 цукровий діабет 1 типу, яке виявлено близько року назад, змусило його відмовитися від роботи друкаря, і змінити дружину по догляду за дитиною. Матеріальний та моральний стан сім`ї, викликаний 8 роками виснажливої хвороби дитини, вкрай важкий, позбавлення права керування транспортним засобом ускладнить його до межі, де він не уявляє їхнє існування.

В підтвердження вказаних пояснень ОСОБА_1 надані медичні документи, в зв`язку із чим в суду не виникає сумнівів в достовірності показів особи.

Суд в цій справі приходить до наступних висновків.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, із наведеного вбачається, що санкція ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

Разом із цим, в червні 2022 р. Конституційний Суд України ухвалив рішення № 4-р(ІІ)/2022 щодо невідповідності КУ статті 485 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності) саме із мотиву безальтернативності її санкції. В обґрунтування свого рішення КС зазначив «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд, відштовхуючись від вимог ст. 33 КУпАП, враховує, що ступінь сп`яніння ОСОБА_1 на момент проходження освідування відповідала критерію незначного або легкого. Обставини, що пом`якшують покарання, визнання провини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Наявність дитини інваліда, особливості хвороби якої потребують організації її транспортування, і наявність при цьому власного автомобіля, відіграє вирішальну роль в забезпеченні безпеки та комфорту дитини. Тяжкий матеріальний стан сім`ї, зумовлений можливістю тільки одного із батьків мати працевлаштування, в той час, як інший, повинен взяти на себе цілодобовий догляд за дитиною. Стан здоров`я самого порушника, який потребує пожиттєвої підтримки (діабет першого типу із застосуванням ін`єкцій 4 рази на добу).

У цьому контексті суд нагадує, що відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Вирішуючи цю справу, відповідно до цього принципу, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.33 чинного КУпАП «стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України», тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу.

Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

В зв`язку із чим суд вважає за доцільне звернутися до рішення Конституційного суду України, ухваленого за результатами розгляду норми КК України, проте із метою обґрунтування позиції суду в цій справі.

Так, у 2004 році Конституційний Суд України (далі КСУ) розглядав аналогічну ситуацію, коли ч.1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання КСУ було визнано неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Своє рішення КСУ мотивував наступним:

«Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

…Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина перша статті 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 Кодексу).

…Загальні засади призначення покарання не містять винятків щодо неврахування ступеня тяжкості стосовно класифікації злочинів до злочинів невеликої тяжкості і поширюються на всі злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.

Можливість застосування до осіб, які вчинили злочин невеликої тяжкості, інших норм, що передбачають правові підстави і порядок звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання (статті 44, 45, 46, 47, 48, 74 Кодексу), не може бути перепоною для індивідуалізації покарання, зокрема, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Проте цього способу індивідуалізації покарання для осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, статтею 69 Кодексу не передбачено, хоча в ній ідеться про особливі підстави, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину для осіб, які вчинили особливо тяжкі, тяжкі і середньої тяжкості злочини. Тим самим норми зазначеної статті суперечать основоположному принципу правової держави справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини.

...Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

…Відсутність цього способу індивідуалізації покарання особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, є порушенням конституційних положень щодо рівності громадян перед законом.

…Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Повертаючись до обставин цієї справи, суд не може не відзначити, що в даному випадку має місце ситуація, яка цілком аналогічна тій, що була розглянута КСУ в указаній справі. У зв`язку з цим, суд має виходити з того, що відповідно до положень ст. 8 Основного Закону Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 , наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., розстрочивши його виконання на строк до 12 місяців, без призначення покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 27, 33, 130, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 грн. 00 коп., розстрочивши виконання на строк до 12 місяців рівними частинами, тобто по 1416 грн. щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Речі, що є безпосереднім об`єктом правопорушення, а саме: чотири рослини зеленого кольору з корінням та речовину ззовні схожу на грунт, упаковані в первинне пакування (мішок), який опечатано аркушами паперу з пояснювальними написами, що відповідно до квитанції знаходяться на зберіганні у камері схову Обухівського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подається до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби та з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Строк пред`явлення до виконання постанови 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Суддя Г.В.Висоцька