Дата документу Справа № 331/2429/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2429/22 Головуючий в 1 інст. Клименко Л.В.
Провадження №33/807/132/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Нємної Т.І., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Нємної Т.І. на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжявід 04 листопада 2022 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя суду першої інстанції встановив, що 2 серпня 2022 року, о 10 годині 24 хвилини, водій ОСОБА_1 , поблизу будинку № 68 по вул. Святого Миколая в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, млява мова, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога у медичному закладі відмовився, що підтверджується висновком № 4801 від 02.08.2022 року, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водієві, про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Нємна Т.І. вважає, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає меті та засадам адміністративного судочинства.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав свою провину та пояснив, що погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога, але в останній момент відмовився, згадавши, що приймає медичний препарат «Лірика», який має сильну знеболювальну дію, оскільки у зв`язку із отриманим пораненням постійно відчуває сильні болі. За кермо автомобіля не планував сідати, зауважив, що став заручником обставин, оскільки він військовий медик та під час дії військового стану не може відмовитись виконувати свої військові обов`язки, посилаючись на біль.

Зазначає, що має позитивну характеристику з місця роботи, перебуває на військовій службі та возить поранених з місць проведення бойових дій, таким чином позбавлення його права керування автомобілем призведе до неможливості виконання своїх військових обов`язків. Не заперечував у суді першої інстанції про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але клопотав застосувати аналогію права, в частині призначення більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією статті, як це допускає кримінальний процес, тобто не позбавляти його права керування.

Натомість, вирішуючи справу по суті, у своїй постанові суд першої інстанції зазначив, що позбавлення права керування транспортними засобами у даному випадку не є альтернативним видом стягнення, оскільки не передбачена можливість його застосування.

Просить змінити постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2022р. та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Нємної Т.І., яка зазначила про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Нємної Т.І., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Сторона захисту не погоджується лише з накладеним на ОСОБА_1 місцевим судом адміністративним стягненням та просить змінити постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, а саме не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи те, що позбавлення його можливості керувати транспортними засобами унеможливить виконання ОСОБА_1 своїх військових обов`язків у повному обсязі.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має гарну характеристику та його службові обов`язки бойового медика.

Разом з тим, в контексті апеляційних вимог, апеляційна інстанція приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Між тим, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки, зокрема і для осіб, яким надає допомогу з огляду на свої службові обов`язки.

Одночасно, з урахуванням доводів адвоката щодо стану здоров`я ОСОБА_1 внаслідок чого останній вживав медичний препарат «Лірика», в якому міститься наркотична речовина, зауважую на змістовній частині виписки з історії хвороби, відповідно до якої ОСОБА_1 перебував у лікарні з 05.05.2022 року по 06.05.2022 року, зафіксовано клінічний діагноз, встановлено отруєння метадоном, призначено лікування медичними препаратами, серед яких препарат «Лірика» не призначався (а.с.44). Інших медичних документів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

У даному випадку, з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який провину визнав, має позитивну характеристику з місця роботи, перебуває на військовій службі та возить поранених з місць проведення бойових дій, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки з ознаками наркотичного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, проігнорував обов`язок пройти медичний огляд.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КпАП України, вимогам ст.ст.33, 34 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

При цьому, доводи захисника про необхідність застосування аналогії права щодо призначеного стягнення слід відхилити.

Так, дійсно при існуванні прогалин законодавства у сфері справ про адміністративні правопорушення застосовується аналогія права у межах положень кримінального процесуального законодавства, на чому і звертає увагу адвокат в апеляційній скарзі, проте в даному випадку адвокатом ставиться питання щодо застосування норм матеріального права, а положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначений вид стягнення.

Отже, наведені доводи адвоката про призначення ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Нємної Т.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2022 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник