н/п 3/490/2424/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3146/23
П О С Т А Н О В А

02.06.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює інспектором СРПП Березанського ВП Миколаївської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

07.04.2023р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААД №414303 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 09.03.2023р. близько 00:35 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі буд. №101, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння згідно медичного висновку №154 від 09.03.2023р., чим порушив п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні із обставинами правопорушення, викладеними в протоколі, не погодився. Пояснив, що не згоден із встановленими результатами медичного висновку. Почував себе тверезим, ознак сп`яніння не мав, його стан дозволяв належним чином керувати автомобілем та слідкувати за дорожньою обстановкою. На місці зупинки працівники поліції не мали при собі документи на прилад "Драгер", за такого ОСОБА_1 погодився проїхати до медичного закладі. Однак у медичному закладі також не було документів на прилад, за такого ОСОБА_1 надав сечу для проведення аналізу. Крім того пройшов огляд. Між тим, вважає, що лікар був недосвідченим, за такого прийшов до помилкового висновку про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Адвокат Бойченко Г.А. у судовому засіданні надав письмові заперечення щодо протоколу. Просив суд звернути увагу на те, що протокол складався за відсутності ОСОБА_1 , йому не було вручено копію; виявлені працівниками поліції ознаки сп`яніння ОСОБА_1 та висновки лікаря про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не відповідають відеозапису, згідно якого ОСОБА_1 не має тремтіння пальців рук чи різкої зміни забарвлення шкіри обличчя чи інших ознак, характерних для сп`яніння; та не відповідають акту огляду ОСОБА_1 , згідно якого більшість показників перебувають у межах норми. На підставі викладеного адвокат просив закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААД №414303 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.9 "а" ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У якості основного доказу перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння став медичний висновок №154, згідно якого на підставі аналізу сечі було встановлено наявність етанолу з показником 0,26 г/л.

Між тим, особою що складала протокол не взято до уваги наступне.

Легкий ступень алкогольного сп`яніння починається з відмітки в 0,5 проміле. До відмітки в 0,5 проміле наявність чи відсутність алкогольного сп`яніння та вплив такого ступеня сп`яніння на здатність належним чином керувати транспортним засобом, оцінювати дорожню обстановку та реагувати на її зміни може бути визначена виключно лікарем-наркологом шляхом проведення лабораторних аналізів та у сукупності із тестуванням на швидкість реакції /поза Ромберга та інші тести/.

Так, в ході огляду відеозапису, доданого до протоколу встановлено обставини проходження ОСОБА_1 огляду в медичному закладі. При цьому з відео вбачається, що дійсно ОСОБА_1 не має явних ознак, характерних для алкогольного сп`яніння.

Окрім того, з наданої захисником копії деталізованого Акту медичного огляду №154 від 09.03.2023р., на підставі якого складався медичний висновок №154, вбачається, що в ході огляду було встановлено, що у ОСОБА_1 свідомість клінічно ясна, орієнтованість всебічно вірна, тиск 120/80, дихання незмінне, пульс 82, реакція зіниць на світло жива, ністагм при погляді вбік відсутній, хода без хитань, пальце-носова проба без промахів.

Таким чином є достатні підстави вважати, що лікар в ході огляду врахував лише показник аналізу 0,26 г/л., який є значно нижчим за початкову межу легкого ступеня алкогольного сп`яніння у 0,5 проміле; при цьому не взяв до уваги вищевказані показники, які перебувають в своїй більшості у межах норми, та прийшов до хибного висновку про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, який впливає на можливість належним чином здійснювати керування транспортним засобом.

Оскільки жодних прямих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, який би впливав на його здатність належним чином керувати транспортним засобом матеріали справи не містять. Таким чином докази, які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, отже його дії не потягли настання наслідків передбачених п. 2.9 "а" ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАПє безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.