Номер провадження: 33/813/412/23
Номер справи місцевого суду: 506/179/22
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Дубрянської Н.О., адвоката Осокіна С.Ю., Маковейчука І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 лютого 2023 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн. в дохід держави.

З вказаної постанови вбачається, що 04 травня 2022 року о 22:05 год. в с. Ткаченка Подільського району Одеської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 порушено вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 нібито порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП, однак за це порушення ПДР відповідальність за ст. 130 КУпАП не передбачена. Відповідальність за ст. 130 КУпАП наступає за порушення п.п. «а» п. 2.9 ПДР;

2)Протокол про адміністративне правопорушення було складено із порушеннями, так він був складений у поліцейському автомобілі без участі ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 з процесуальними правами, відсутній підпис ОСОБА_1 про те, що йому були роз`яснені його права та обов`язки, що свідчить про те, що поліцейські цього не робили;

3)Судом першої інстанції не взято до уваги, той факт, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є належним доказом, оскільки він не є безперервним. Крім того в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначив, що людина, яка зафіксована на відеозаписі не є він. ОСОБА_1 не було вручено встановленої форми направлення для проходження медичного огляду в конкретному належному медичному закладі, тому відсутні підстави стверджувати, що поліцейський виконав вимоги законодавства;

4)Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не був водієм, а тому не був потенційним субєктом адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 повідомляв поліцейського про те, що саме він був за кермом, а не його батько ОСОБА_1 Крім того, свідки зазначили, що вони не бачили щоб поліцейські зупиняли транспортний засіб, а навпаки, бачили, що ним керував ОСОБА_2 , який зупинив транспортний засіб та пішов до ОСОБА_3 додому, а ОСОБА_1 залишився біля автомобіля.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Осокіна С.Ю., Маковейчука І.І., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №099848 від 04.05.2022 року з якого вбачається, що 04.05.2022 року о 22:05 год. в с. Ткаченко Подільському районі Одеської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, водій від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП;

-пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 04.05.2022 року о 21:00 год. випив 0,5 літри домашнього вина в с. Розівка. Через деякий час приблизно о 22:00 год. ОСОБА_1 сів за кермо свого автомобіля марки ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 та почав рухатись в с. Ткаченко де мешкає. Так, при в`їзді в с. Ткаченко, був зупинений працівниками поліції яким пред`явив документи на авто, та посвідчення водія. В подальшому працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти тест на алкогольне сп`яніння на місці зупинки та проведення такого огляду у медичному закладі. ОСОБА_1 - відмовився у присутності двох свідків. Після чого працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол;

-довідка, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення однорідного правопорушення а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП впродовж календарного року не притягався, крім того значиться серед осіб, які отримували посвідчення водія від 26.06.1998 року серії НОМЕР_2 , з категорією «А», «В», «С»;

-відеозапис з відеореєстратора, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти тест на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, на що останній відмовляється. При цьому, жодних зауважень чи незгоди щодо того, що він не керував транспортним засобом, працівнику поліції не висловлював.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він нібито порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП, однак за це порушення ПДР відповідальність за ст. 130 КУпАП не передбачена. Відповідальність за ст. 130 КУпАП наступає за порушення п.п. «а» п. 2.9 ПДР.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне, за диспозицією за ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

або за

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

або за

- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП утворює одне із вищевказаних діянь.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджено спільним Наказом МВС України а Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 наведеної Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейський, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, діяв відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Посилання ОСОБА_1 про те, що відеозапис, який було долучено до матеріалів справи, не може бути належним доказом, оскільки всупереч «Інструкції із застосування фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису» не проводився безперервно, є слушними, однак такі посилання не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки відеозаписи, що містяться на диску відносно ОСОБА_1 , достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Посилання в апеляційній скарзі на не роз`яснення ОСОБА_1 працівниками поліції його прав та обов`язків під час складання протоколу, не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення таким, що складений з порушенням вимог закону та підставою для непритягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки не призвело до порушення прав ОСОБА_1 , який реалізував свої права та обов`язки під час розгляду справи судом, у тому числі і права на захист. Крім того, зі змісту протоколу підписаного власноруч ОСОБА_1 вбачається, що останньому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП і вказані обставини під час апеляційного перегляду справи не спростовані.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він не був водієм, а тому не був потенційним субєктом адміністративного правопорушення, на те, що ОСОБА_2 повідомляв поліцейського про те, що саме він був за кермом, а не його батько ОСОБА_1 Крім того, свідки зазначили, що вони не бачили щоб поліцейські зупиняли транспортний засіб, а навпаки, бачили, що ним керував ОСОБА_2 , який зупинив транспортний засіб та пішов до ОСОБА_3 додому, а ОСОБА_1 залишився біля автомобіля. Однак такі твердження не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04.05.2022 року, вбачається, що він сам вказував на те, що вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо та поїхав додому, однак був зупинений працівниками поліції.

На відеозаписі від 04.05.2022 року, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, відображено, як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти тест на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, на що останній відмовився. При цьому, жодних зауважень чи незгоди щодо того, що він не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 працівнику поліції не висловлював.

Крім того судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , інформація про яких міститься у протоколі серії ОБ №099848 від 04.05.2022 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснив що у день складання протоколу він як чатовий ніс службу у військовому містечку. Ввечері під час комендантської години вони з ОСОБА_6 почули якісь шум біля блокпосту і побігли туди. Він побачив, що неподалік шлагбауму стояла патрульна машина і ще одна машина. Біля цієї машини він побачив ОСОБА_1 , який стояв поперед машини.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що у день складання протоколу він, як старший наряду ніс службу у військовому містечку. Пізно ввечері, під час комендантської години, він побачив, як перед шлагбаумом на блокпост заїжджає машина на поворот і там поліцейський зупинив машину. Коли вони з ОСОБА_5 підійшли, то машина вже стояла. Біля машини стояв ОСОБА_1 , якого він по роду служби знає як місцевого мешканця. Поліцейський спитав останнього, чи вживав він спиртні напої, і той відповів, що випив пару стаканів вина, але на пропозицію поліцейського пройти огляд відмовився і у лікарню для огляду також відмовився їхати. Будь-яких інших пояснень він не давав, лише відійшов і став біля крила автомобіля. Поліцейський оформляв протокол і вони з ОСОБА_5 цей протокол підписали і повернулися на територію військового містечка.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Крім того, факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 не заперечувався, а навпаки він сам повідомив працівників поліції, що вживав домашнє вино. Теж саме ОСОБА_1 написав і у своїх поясненнях.

Інші твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 04.05.2022 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Отже, позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова