Справа номер 237/4568/21
Номер провадження 3/237/13/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.06.23 м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанський Сергій Миколайович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, згідно якого тимчасово виконуючи обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , будуючи військовою посадовою особою Збройних сил України та згідно п.п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України « Про запобігання корупції», 04.01.2021 (точний час не встановлений), перебуваючи в робочому кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів під час вирішення питання про встановлення премії особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 в тому числі і собі, розпорядженням від 04.1.2021 за №1, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності. Пояснив, що правопорушення не вчиняв, а діяв в межах своїх повноважень. Просив не притягувати його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

В судовому засіданні прокурор просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, визнавши його винним за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши прокурора, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступного.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу від 07.02.2019 року за № 35 підполковника ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно витягу з наказу від 31.10.2020 року за № 303 підполковника ОСОБА_1 призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Сухопутних військ ЗСУ.

Відповідно до витягу з наказу від 22.12.2020 за № 53 тимчасове виконання обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 покладено на підполковника ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що під час тимчасового виконання обов`язків військового комісара ОСОБА_1 видав наказ: № 1 від 04.01.2021 року «Про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 за грудень 2020 року», яким, в тому числі підполковнику ОСОБА_1 заступнику військового комісара начальника мобілізаційного відділення встановлена премія у розмірі 35% посадового окладу та встановлена винагорода за участь в операції об`єднаних сил у розмірі 6500 гривень.

Відповідно до постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.10.2022 року адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-7 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у вчиненні дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиція цієї статті є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Зокрема, такі норми мають загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

В п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно із диспозицією ст. 172-7 КУпАПта п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1ст. 172-7КУпАП); у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»:

- реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі, зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

З метою формування єдиного підходу до розуміння і дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та пов`язаних з ним обмежень Національне агентство з питань запобігання корупції своїм рішенням № 839 від 29.09.2017 р. затвердило Методичні рекомендації щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

В пункті 1.1.1 Методичних рекомендацій містяться роз`яснення щодо того, що складовими конфлікту інтересів (реального, потенційного) є: приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий), службові/ представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові), а співвідношення вказаних складових спричиняє виникнення:

- реального конфлікту інтересів - приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- потенційного конфлікту інтересів - у сфері службових/ представницьких повноважень наявний приватний інтерес, що може за настанні певних обставин у майбутньому вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Також в пункті 1.1.1 Методичних рекомендацій роз`яснено, що приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі, зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (абзац дванадцятий частини першої статті 1 Закону). Важливо підкреслити, що перелік самих стосунків не є вичерпним, адже при наданні визначення законодавцем використано словосполучення "у тому числі", тобто у дефініції окреслено лише найбільш типові форми стосунків, які можуть зумовлювати наявність майнового чи немайнового інтересу. Практично це означає, що кожен службовець при виконанні своїх повноважень повинен брати до уваги увесь спектр своїх не лише правових (юридичних), а й соціальних (приватних) відносин, які зумовлюють виникнення майнового чи немайнового інтересу. При цьому тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів. При цьому приватний інтерес може мати своїм наслідком як позитивний вплив (особа має прагнення віддячити тощо) на ситуацію, так і негативний (завдати клопоту тощо). Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

В пункті 1.1.1 Методичних рекомендацій також надані роз`яснення щодо наявності протиріччя між інтересом та повноваженням. Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Таким чином для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, зобов`язана надати суду докази наявності реального конфлікту інтересів, тобто наявності у правопорушника суперечності між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, що впливають на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень .

В якості доказу наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів особа, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення, не надала жодного доказу.

Разом з тим судом встановлено, що відповідно до п. 2 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, премія.

Згідно із п.4 розділу 1 Порядку грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, зокрема: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премію.

Згідно додатку 1 до Порядку виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (пункт 1 розділу ІІ) розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту, заходів ЗНБО чи АТО становить 6500 гривень.

З телеграми міністра оброни України від 28.12.2018року встановлено, що з метою належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної соціальної служби транспорту України в 2019 року з січня 2019 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом (призивом) на посадах рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу з тарифним розрядом з 23 по 60, з вислугою років понад один рік встановлена щомісячна премія у розмірі 35 % .

Таким чином щомісячна премія та винагорода за участь в операції об`єднаних сил є обов`язковою складовою щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.

Судом встановлено, що під час тимчасового виконання обов`язків військового комісара ОСОБА_1 на виконання норм діючого законодавства та підзаконних актів, а саме Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, видав наказ: № 1 від 04.01.2021 року «Про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 за грудень 2020 року», тобто він діяв не за власною ініціативою, а в межах наданих йому повноважень.

Розмір премії для всіх працівників, які зазначені в цьому наказі, однаковий, а саме в розмірі до посадового окладу в межах коштів на оплату праці.

Таким чином суд не знаходить підстав вважати, що встановлюючи собі премію, ОСОБА_1 отримав або міг отримати додаткові матеріальні блага для задоволення власних потреб, які б не були передбачені діючим законодавством, або у розмірі, що перевищує розмір, встановлений діючим законодавством, тобто в його діях відсутні ознаки реального конфлікту інтересів, а також наявності приватного інтересу.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку про відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів при підписанні наказу: № 1 від 04.01.2021 року «Про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 за грудень 2020 року», оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_1 суперечності між її приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливають на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень .

Пунктом 3 ч. 1 ст. 28 Закону України Про запобігання корупції передбачений обов`язок суб`єктів, на яких поширюються дія цього Закону, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Однак, відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів при підписанні наказу: № 1 від 04.01.2021 року «Про преміювання особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 за грудень 2020 року» свідчить про відсутність в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відсутність в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (епізод згідно з протоколом № 741 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 26.11.2021 року), є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, яка має пріоритет над національним законодавством і згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

На підставі викладеного, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУПАП.

Керуючись ст.ст. 172-7, 251, 252, 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Дніпровського апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Сергій Миколайович Ліпчанський

Дата документу 26.06.2023