ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3319/22 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження № 33/807/119/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вертелецької Т.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вертелецька Т.В. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, ОСОБА_1 30.07.2022 року о 20 годині 40 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Чубанова, 13 г, керував автомобілем «Hyundai Santa Fe» держномер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Вертелецька Т.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що працівники поліції під час події здійснили провокацію правопорушення.

Так, працівники поліції спровокували ОСОБА_1 здійснити рух на автомобілі.

Відеозаписи здійсненні на різні носії інформації. Початок відеозапису починається із спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 біля автомобіля. Жодних ознак сп`яніння працівники поліції не озвучують, на питання чи готов ОСОБА_1 проїхати на освідування, останній відповідає згодою. Далі працівники поліції пропонують поїхати до заправної станції, щоб не створювати затор на дорозі. При цьому, жодного відсторонення ОСОБА_1 від керування здійснено не було.

Також вказує, що акт огляду на стан сп`яніння має недоліки, оскільки відсутній підпис ОСОБА_1 або відмітки про його відмову від підпису вказаного документу.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, матеріали справи не містять доказів того, що водій відмовився від такого огляду, що виключає порушення п. 2.5 ПДР України.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши доповідь судді, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Вертелецьку Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши відеозапис, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 виконано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №389065 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 30.07.2022 року о 20 годині 40 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Чубанова, 13 г, керував автомобілем «Hyundai Santa Fe» держномер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому, згідно протоколу, були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і який протокол підписав без будь - якого зазначення про незгоду з вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення суттю правопорушення.

Окрім того, винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується даними які містяться:

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія (а.с.3-4), з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода. Від огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Під час події велась відеофіксація;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.7), який містить відеозаписи з місця події. Вказаними відеозаписами зафіксовано те, що ОСОБА_1 під час події не оспорював те, що він був водієм транспортного засобу. ОСОБА_1 мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння (порушення мови). На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, водій ОСОБА_1 спочатку погодився, потім шляхом казуїстичної поведінки почав ухилятися від огляду, а через деякий час відповів відмовою від такого огляду.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.

Дослідивши додані до протоколу відеозаписи в судовому засіданні апеляційного суду, суд встановив, що зроблені вони уповноваженою особою працівником управління патрульної поліції на спеціальний засіб фіксації, зміст вказаних відеозаписів в повній мірі висвітлює обставини події та щодо істотних її обставин є безперервним та повним.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду спростовуються вказаними вище відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 своєю поведінкою свідомо ухилитися від такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, а в подальшому відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння і в спеціалізованому медичному закладі, що є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Щодо доводів з приводу провокування ОСОБА_1 на здійснення руху на автомобілі, апеляційний суд повністю їх відхиляє, оскільки тим же відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує, що він є водієм автомобіля, пояснює працівнику поліції маршрут його руху, а прохання працівника поліції перепаркувати автомобіль на інше місце було викликане необхідністю мінімізувати перешкоди для інших учасників дорожнього руху з метою забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність на акту огляду підпису ОСОБА_1 викликане поведінкою самого ОСОБА_1 , оскільки останній в цілому відмовлявся, як від огляду, так і від підписання документів.

Також апеляційний суд наголошує, що такий документ передбачений для фіксації результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, з використанням спеціальних технічних засобів на підставі п. 10 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 N 1452/735.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд зауважує, що акт під час відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не передбачає занесення результатів огляду, а тому в даному випадку не є важливим поставлення підпису ОСОБА_1 в такому акті.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.2.5 ПДР України.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вертелецької Т.В., залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/3319/22