Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/753/23
П О С ТА Н О В А

06 квітня 2023 року м. Овруч

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Кулініч Я.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , пенсіонерки, за ч.1 ст. 164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №172809 від 24.02.2023 року вказано, що 22.02.2023 року близько 10 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 не маючи ліцензії на виготовлення та збут алкогольних напоїв власного виробництва, здійснила збут самогону, тобто займалася забороненими видами господарської діяльності, для яких є спеціальна заборона встановлена законом, таким чином вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164-16 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, але надала клопотання про закриття справи за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а справу розглядати у її відсутність. Клопотання мотивує тим, що протокол складений на підставі пояснень ОСОБА_2 , який у своїх поясненнях вказує, що йому відомо, що жінка на ім`я ОСОБА_3 в с. Заріччя по вул. Коростенській (однак, у протоколі дільничним зазначено вул. Садова, в дійсності вона проживає і зареєстрована по АДРЕСА_2 ) на протязі тривалого часу замається збутом самогону і він особисто купував у неї самогон за ціною 70 грн. за 0,5 л.. По вул. Коростенській дійсно проживає ОСОБА_3 , яка зареєстрована в м. Овручі, до якої вказаний громадянин, і не тільки він, ходить кожен день, про що вона повідомляла дільничного, однак чути і перевірити він не захотів. 24.02.2023 не пам`ятає точно години, їй зателефонував дільничний і сказав вийти на вулицю, на що вона погодилась і вийшла. В свою чергу дільничний ОСОБА_4 повідомив їй, що на неї написано заяву на голову міської ради і начальника поліції про те, що вона не виготовляє і не продає самогон, і запросила дільничного до будинку, щоб він перевірив це, однак він відмовився, сказав, що у нього не має часу. Не перевіривши заяву особи, яка звела на неї наклеп, почав складати протокол. Склавши протокол, сказав, щоб вона розписалась, на що вона відповіла, що робити цього не буде, бо це не правда. Також, вона пояснила, що у неї вдома дійсно є 1 літр горілки настояної на кедрових горішках, яку вона тримає, щоб розраховуватись з робітниками, якій їй обкошують траву на вулиці біля подвір`я, так як проживає сама, чоловік її 20 років тому загинув, а пенсія у неї 3000 грн., а хлопці за пляшку погоджуються. Дільничний ОСОБА_4 сказав, щоб вона в протоколі писала правду, що у неї в дома є горілка. Вона так і зробила, як сказав дільничний, написала і розписалась. Після того, як вона розписалась дільничний вихватив протокол сів у автомобіль і поїхав. Копію протоколу їй не надав, підпис в його отриманні не її. Поряд з цим, зі змісту протоколу вбачається, що вона ОСОБА_1 22.02.2023 року близько 10 год. 00 хв. здійснювала збут самогону, що свідчить про те, що в її діях відсутня одна з основних ознак господарської діяльності систематичність (вчинення особою три і більше разів діяння). Також, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено Закон, який містить заборону реалізації самогону та яку саме частину статті Закону порушено, адже стаття містить в собі 63 частини. Так само, в матеріалах справи відсутні докази про те, що вона взагалі не має права займатись реалізацією самогону або не може отримати відповідний дозвіл на зайняття цим видом господарської діяльності без зміни свого правового статусу. Належних та достатніх доказів вчинення нею вказаного правопорушення дільничним суду не надано, вину у зайнятості нею господарською діяльністю, щодо якої є спеціальна заборона, встановлена законом, не підтвердив.

Суддя, дослідивши матеріали протоколу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.1 ст.164-16 КУпАП настає за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Вказана стаття є бланкетною правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. В той же час, конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Так, згідно ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до п.п.11-12 ч.1 ст. 15-3 вказаного Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, серед іншого, і з рук та у невизначених для цього місцях торгівлі.

Тобто, об`єктом такого адміністративного порушення є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

В п. 4 Постанови від 25.04.2003 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Таким чином, обов`язковими ознаками господарської діяльності є систематичність (не менш ніж три рази протягом одного календарного року) та отримання прибутку.

Відтак істотними ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП є, по-перше, факт надання послуг за винагороду та, по-друге, систематичний характер таких дій, що і становить суть господарської діяльності.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Згідно змісту протоколу серії серії ВАВ №172809 від 24.02.2023 року вказано, що 22.02.2023 року близько 10 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 не маючи ліцензії на виготовлення та збут алкогольних напоїв власного виробництва, здійснила збут самогону, тобто займалася забороненими видами господарської діяльності, для яких є спеціальна заборона встановлена законом.

Відповідно, в порушення приписів ч.2 ст.251, ст. 256 КУпАП вказаний протокол про адміністративне правопорушення, не містить відомостей стосовно об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-16 КУпАП, а саме: зазначення порушення норми права, якою встановлюється спеціальна заборона господарської діяльності, вчинення якої інкримінується ОСОБА_1 , що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю самогоном домашнього виробництва місцевому населенню без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі регулярно, постійно та суттєво, з метою одержання прибутку суду не надано.

Досліджені письмові докази вказують на лише один факт продажу горілки (самогону) в об`ємі 0,5 л за ціною 70 грн., а саме 22.02.2023, який підтверджується постановою по справі про адміністративне правопорушення від 24.02.2023, письмовим поясненням ОСОБА_2 від 22.02.2023. Крім того, ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказував на жінку на ім`я ОСОБА_3 с. Заріччя по вул. Коростенській, в той час як ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 .

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №172809 відносно ОСОБА_1 , було складено лише 24.02.2023. Хоча відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, докази, що ОСОБА_1 систематично здійснювала торгівлю самогоном у встановлені дати та час цих послуг, що складає істотну ознаку адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164-16 КУпАП, суду не надані.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 8 липня 2020 року (справа №463/1352/16-а).

За таких обставин, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-16 КУпАП, та відповідно про наявність правових підстав для закриття справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283, п.3 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164-16 КУпАП закрити за відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Я. В. Кулініч