П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю особи відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення гр. Чеської Республіки ОСОБА_1 , його захисника Товт М.М.. перекладача Болюх Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла із віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце прож.: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.185-10 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце прож.: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.185-10 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №013428 від 18 червня 2023 року, вбачається, що о 19 год. 30 хв. 17 червня 2023 року громадянин Чеської Республіки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) спільно з громадянином Чеської Республіки ПСОГЛАВЕЦ ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 800 метрів до державного кордону України, на напрямку 289 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час спроби незаконного перетину Державного кордону України здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, а саме на неодноразово повторювальну законну вимогу старшого прикордонного наряду зупинитись вдався до втечі, чим порушив вимоги ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 р. Відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , пояснив що фактичні обставини справи, що вказані в протоколі не відповідають дійсності. Зазначив, що не було неодноразової вимоги прикордонників зупинитися. Вони почули, що хтось іде, потім був вистріл, вони почули вимогу впасти на землю лицем вниз, що ними і було зроблено. Після чого вони були затриманні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечував. Вказав, що злісної непокори не було: прикордонники один раз вистрілили та один раз висловили вимогу відносно ОСОБА_2 щодо того, щоб він впав на землю лицем вниз, яка ним була виконана. Він не тікав, та жодної непокори не вчиняв. Зазначив, що матеріали справи, окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення доказів у підтвердження вини його підзахисного у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП, не містять.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, учасників судового засідання, дослідивши адміністративні матеріали, приходжу до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право:…13) у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; 14) здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; 15) здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини.. тощо

Згідно ст. 23 вказаного Закону, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, видаються службові та спеціальні посвідчення, а також відповідні знаки (жетони).

Законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків керуються тільки законами, діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ніхто інший, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених Конституцією та законами України випадках, не вправі втручатися у законну діяльність військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», передбачено, що відповідальність за неправомірні дії, що перешкоджають реалізації повноважень Державної прикордонної служби України

Непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадоваособа)оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно Постанови N 8 від 26.06.92 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку. Зазначені відносини регулюються Законами України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року №1777-ХП, «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-ІУ, «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22 червня 2000 року №1835-Ш, іншими нормативно-правовими актами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції статті, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Зокрема, права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень. У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення о 19 год. 30 хв. 17 червня 2023 року громадянин Чеської Республіки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) спільно з громадянином Чеської Республіки ПСОГЛАВЕЦ ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 800 метрів до державного кордону України, на напрямку 289 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час спроби незаконного перетину Державного кордону України здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, а саме на неодноразово повторювальну законну вимогу старшого прикордонного наряду зупинитись вдався до втечі, чим порушив вимоги ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 р. Відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Проте вказані обставини у судовому засіданні заперечив громадянин Чеської Республіки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), зазначивши що вимога прикордонним нарядом озвучена була один раз, яку він відразу виконав. Доказів на підтвердження вини останнього у вчинені правопорушення окрім як самого протоколу , матеріали справи не містять.

Крім того, протокол не містить відомостей якому саме військовослужбовцю Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків особою відносно якої складено протокол було здійснено злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі.

Щодо наявного в матеріалах справи рапорту старшого солдата ОСОБА_6 , в якому вказано, що О 19 год. 30 хв. мною були виявлені дві невідомі особи, які подолали загороджувальний паркан на напрямку 289 прикордонного знаку та в пішому порядку прямували в бік державного кордону. На неодноразово повторювану законну вимогу зупинитись, правопорушники вдалися до втечі. За результатами переслідування було здійснений один попереджувальний постріл в гору. Даних правопорушників було затримано на відстані 800 метрів до державного кордону України , на напрямку 289 прикордонного знаку, ними виявилися громадяни Чеської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд зазначає, що такі відомості іншими матеріалами доданими до справи не підтвердженні.

Доказів на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол, в судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було.

Окрім того, у постанови Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а, КАС ВС дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

За наведеного, відсутні докази про те, що громадянин Чеської Республіки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), вчинив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення (ст. 256) є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

При цьому, у справі "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Таким чином, недоведеність винності громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у злісній непокорі законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185-10 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283, 284, КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош