Справа № 129/968/23
Провадження по справі № 3/129/651/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 року м. Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, до адміністративної відповідальності не притягувався, -

за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000173 від 15.02.2023 р., який надійшов до суду 21.03.2023 року, ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що відповідно до 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президенка України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжене з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Тобто, на теперішній час, на всій території України діє ВОЄННИЙ СТАН.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями та інструкціями.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68, Конституції України, ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 59 , 101 та 102 Статату внутрішньої служби Збройних Сил України:

командир повинен проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виховувати особовий склад батальйону (корабля) в дусі поваги до військової служби, бережливого ставлення до озброєння, бойової та іншої техніки і майна, піклуватися про підлеглих, періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці; дбати про здоров`я підлеглих, вживати необхідних заходів до його зміцнення; підтримувати внутрішній порядок, організовувати охорону розташування батальйону (охорону корабля), перевіряти несення вартової та внутрішньої (на кораблі - чергової і вахтової) служб особовим складом батальйону (корабля);

командир батальйону в мирний і воєнний час відповідає за стан та збереження озброєння;

командир батальйону зобов`язаний організувати правильне зберігання, експлуатацію та обслуговування техніки та озброєння батальйону;

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України: за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення;

стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України»;

командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Військовослужбовець Збройних сил України - військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 , обіймаючи у період часу із 26.10.2022 р. по 29.01.2023 р. посаду ТВО командира батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у період з 26.12.2022 р. по 29.01.2023 р. на території базового табору військової частини НОМЕР_1 поблизу населених пунктів, будучи військовою службовою особою, не перевіряв наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу, відповідно до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20 жовтня 2015 року № 569), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року та в порушення вимог ст.ст 11, 101, 102 Статуту внутрішньої служби ЗС України, не організував правильне зберігання зброї, несвоєчасно виявив втрату особистої зброї сержантом військової служби призову під час мобілізації ОСОБА_3 , та не здійснив своєчасної доповіді про виявлення втрати даної зброї.

У діях, ТВО командира батальйону зв`язку майора ОСОБА_2 має місце ознаки вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП (передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової служби в умовах особового періоду. Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у вчиненні таких дій, як недбале ставлення до військової служби в умовах особового періоду).

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не визнає.

23.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмове пояснення, в якому зазначив, що він, майор ОСОБА_2 заступник командира батальйону зв`язку з озброєння, відповідно до своїх посадових обов`язків та наказу МОУ №359 проводив перевірку стрілецької зброї не менше як один разу на три місяця з відповідними записами в книзі перевірки зброї та боєприпасів. Перевірка зброї та боєприпасів проводилась ним особисто раз на тиждень з відповідними записами в книзі перевірки зброї та боєприпасів.

Відповідно до розміщення батальйону зв`язку в польових умовах весь особовий склад підрозділу зберігав зброю та боєприпаси при собі та особисто за них відповідав, а відповідні командири підрозділів проводили перевірку зброї згідно своїх посадових обов`язків.

Після переїзду сержанта ОСОБА_3 на нову позицію в населений пункт Черкаської області, не мав можливості перевіряти його зброю так як знаходився в базовому таборі військової частини біля населеного пункту Гайсинського району Вінницької області.

Про відсутність особистої зброї сержанта ОСОБА_3 дізнався після прибуття в населений пункт Черкаської області з усної доповіді начальника групи штабних машин старшого лейтенанта ОСОБА_4 , а тому вважає, що інкриміновані йому статтю Статуту внутрішньої служби збройних сил України не порушував, а тому склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП відсутній.

Крім того, 23.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмове клопотання про закриття справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Він, майор ОСОБА_2 , не погоджується з протоколом серії ВЗ №0000173 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, вважає, твердження, які в ньому зазначені, ґрунтуються на припущеннях, жодного доказу інкримінованого йому правопорушення в даному протоколі та додатках до нього не надано вважає сам протокол незаконним.

Так, в порушення п. 2 ст. 256 КУпАП, якою передбачене, що - протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, від так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000173 зазначена дата «15 лютого 2023 року», що світить про складання даного протоколу заднім числом, оскільки постанова №3/129/492/2023 від 03.03.2023 року про доопрацювання даного протоколу була видана пізніше. В порушенні п. 4 ст. 256 КУпАП, - при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі, що відповідно не було зроблено. Також в порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері державної реєстрації параграф II п.2 - не допускаються виправлення відомостей та унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої його складено, відповідно в моєму розпорядженні є два протоколи, які за своїм змістом відрізняються, що свідчить про виправлення та внесення додаткових записів, що є не припустиме.

Крім цього, в матеріалах про адміністративне правопорушення наявне його пояснення (бланк отримання пояснень), його службова характеристика, які не містять дати їх складання.

Аналогічне стосується і наявних в матеріалах: витягу з наказу №28 від 14.12.2022 р.; витягу з наказу №248 від 04.11.2013 року; копія наказу №46 від 14.02.2023 р., які завірені печаткою, підписом та написом начальника штабу полковник ОСОБА_5 «згідно з оригіналом» без зазначення дати вчинення таких дій.

Вказані документи складені в порушення п. 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», у відповідності до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яку проставляють нижче реквізиту.

На вказаний недолік, як на визнання доказів недопустимими звернув увагу Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у праві № 202/1310/16-к від 22 квітня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів про адміністративне правопорушення, до якого приєднано витяг з наказу № 28 від 12.12.2020 року, майора ОСОБА_2 призначений заступником командира батальйону зв`яжу з озброєння .

В обґрунтування вчинення військового адміністративного правопорушення, в протоколі зазначено, що майор ОСОБА_2 був допущений до не вакантної посади командира батальйону зв`язку (за усним рішенням командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 ).

У зв`язку з цим, порушив вимоги ст.11 «Загальні обов`язки військовослужбовця» та ст. 101,102 «Обов`язки командира батальйону» Статуту внутрішньої служби ЗС України та Інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у збройних силах України.

Зазначене не відповідає дійсності, оскільки в порушення Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 641/2022 від 12.09.2022 року , а саме ст.12,120,121, які передбачають: ст.12 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України; ст.120 у зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, а саме: не вакантною - у разі тимчасової відсутності, або внаслідок усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовця, який її займає; ст. 121 тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.

Вищевказаним Положенням визначений порядок, що в разі тимчасового покладання обов`язків, призначення та переміщення по службі відбувається оформлення письмового наказу командиром військової частини про призначення або покладання службових обов`язків.

Таким чином, вважає, що в разі покладання обов`язків командира батальйону зв`язку на мене, майора ОСОБА_2 видача письмового наказу, у відповідності до вищевказаного положення є обов`язкове.

У своєму поясненні майор ОСОБА_2 повідомив - що виконуючи обов`язки заступника командира батальйону зв`язку з озброєння, відповідно до своїх посадових обов`язків та наказу МОУ №359 провожу перевірку стрілецької зброї не менше як один разу на три місяця з відповідними записами в книзі перевірки зброї та боєприпасів. Перевірка зброї та боєприпасів проводилась ним особисто раз на тиждень з відповідними записами в книзі перевірки зброї та боєприпасів.

Відповідно до розміщення батальйону зв`язку в польових умовах весь особовий склад підрозділу зберігав зброю та боєприпаси при собі та особисто за них відповідав, а відповідні командири підрозділів проводили перевірку зброї згідно своїх посадових обов`язків.

Після переїзду сержанта ОСОБА_3 на нову позицію в населений пункт Черкаської області, не мав можливості перевіряти його зброю так як знаходився в базовому таборі військової частини біля населеного пункту Гайсинського району Вінницької області.

У військовій частині НОМЕР_1 , де проходить службу на посаді-командира батальйону також проходить службу військовослужбовець підполковник ОСОБА_7 . В матеріалах про військове адміністративне правопорушення відсутні накази, документи, відомості, тощо, які б вказували на відсутність у військовій частині НОМЕР_1 , в період грудня 2022 року - січня 2023 року командира батальйону ОСОБА_7 , якого була потреба, або міг заміщати ОСОБА_2 .

Відповідно, одночасне перебування на посаді командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 та його, ОСОБА_2 , неможливе, оскільки це буде суперечити діючому законодавству та виконання військовими своїх обов`язків.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки: полковник ОСОБА_8 та капітан ОСОБА_9 , не можуть такими бути, оскільки не були присутні під час подій, які відбувались в період з 30.12.2022 р. по 09.01.2023 р. на позиціях біля населеного пункту Черкаської області.

Також, в матеріалах про військове адміністративне правопорушення відсутні посадові інструкції (обов`язки) командира батальйону, та посадові інструкції з надання доповідей з якими був би він ознайомлений під розпис, що б вказувало на те, що до його обов`язків, входять обов`язки визначені ст.11, 101, 102 Статуту.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/20.10 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу Верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

За положенням ст.245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За вимогами ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії», (рішення від 30.05.2013 p., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 p.), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,' показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно положення ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно . залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи про військове адміністративне правопорушення відсутні достатні, належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять його, ОСОБА_2 винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

29.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та просив розгляду судового засідання відкласти на інші дати, для подачі ним додаткових доказів, яку було задоволено на виконання вимог ст. 268 КУпАП про забезпечення реалізації особі гарантованого йому права на захист, виконання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про реалізацію права на справедливий суд, для перевірки доводів особи про невинуватість, розгляд справи було відкладено на іншу дату.

03.04.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив закрити справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 7) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000173, правопорушення мало місце у період часу із 26.12.2022 р. по 29.01.2023 року, і на момент розгляду справи закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, то з урахуванням вимог ч. 2 ст. 38, п. 7) ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, підлягає закриттю.

При цьому, вказаний висновок суду ґрунтується на приписах ст.247 КУпАП, які є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити справу, і не вирішувати жодних інших питань.

Згідно з п.7) ч. 1 ст. 247 КУпАП, не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю, тобто зазначений строк ніким не може бути продовжено, будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення має бути припинено.

Керуючись ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

Постановив:

Закрити справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: