Справа № 758/3195/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2023 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Кітов О. В. , розглянувши матеріали, які надійшли з Подільського УП ГУ НП в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 269137 від 09.03.2023 р., ОСОБА_1 09.03.2023 року о 19 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 не надавав можливість користуватися майном у квартирі брату дружини - ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Левчишина О.В. просила закрити провадження у справі, оскільки матеріали справи не містять доказів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Натомість, опосередковано свідчать про те, що між зазначеними особами, ймовірно, виникла побутова сварка. Однак, це не є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як зазначено у ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. .

Тобто, суб`єктами правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, мають бути особи, якщо не родичі, то такі, які спільно проживають однією сім`єю. У даному випадку ОСОБА_1 не є членом сім`ї ані ОСОБА_2 , який зазначений потерпілим, ані ОСОБА_3 , який хоч і зареєстрований у вказаній квартирі, проте проживає у Хмельницькій області.

А отже, матеріали справи не містять доказів складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 . Натомість, опосередковано свідчать про те, що між зазначеними особами, ймовірно, виникла побутова сварка. Однак, таке не є об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, протиправні дії ч. 1 ст. 173-2 КУпАП повинні мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", економічне насильство в сім`ї - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Однак, ніякі матеріали справи не містять будь-яких посилань щодо того, які дії економічного характеру було вчинено відносно потерпілого.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому вважає, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності щодо нього слід закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя Олександр КІТОВ