Справа № 643/1473/23
Провадження № 3/643/1214/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

13.02.2023 року близько 08:30 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 в ході сварки висловлювалася нецензурною лайкою в бік своєї матері ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з малолітніми дітьми, своєю матір`ю ОСОБА_2 (потерпілою), батьком ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_4 . Вранці 13.02.2023 року між нею та її батьком ОСОБА_3 виник конфлікт через те, що вона запитала у батька куди поділася кухонна ганчірка. Він їй грубо відповів, після чого у суперечку втрутилася її мати ОСОБА_2 . У відповідь ОСОБА_1 сказала своїй матері щоб вона закрила рот, нецензурною лайкою на адресу матері вона не висловлювалася. Навіщо мати викликала поліцію не розуміє.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції України декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 202910 від 13.02.2023, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

-заявою ОСОБА_2 , яка просить суд працівників поліції вжити заходів щодо її доньки ОСОБА_1 , яка 13.02.2023 року за адресою АДРЕСА_1 , ображала її та висловлювалася нецензурною лайкою, чим завдала шкоду психологічного характеру ОСОБА_2 ;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до змісту яких 13.02.2023 року вона знаходилася зі своїм чоловіком ОСОБА_3 у їх кімнаті, після чого вона почула як її донька ОСОБА_1 зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 почали її безпідставно звинувачувати за сміття на кухні та виражалася нецензурною лайкою в її бік. Після того, як ОСОБА_2 попросила свою доньку це припинити, вона не послухала її та продовжувала її ображати, після чого потерпіла викликала поліцію;

-наданими у судовому засіданні поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , яка зазначила про те, що сварки з донькою ОСОБА_1 є постійними. Зранку 13.02.2023 року ОСОБА_1 почала конфлікт з батьком через кухонну ганчірку. Потерпіла зробила доньці зауваження та просила припинити сварку, однак ОСОБА_1 кричала, ображала та висловлювалася нецензурною лайкою на адресу потерпілої;

-поясненнями свідка ОСОБА_3 , який зазначив що вранці 13.02.2023 року ОСОБА_1 почала звинувачувати його в тому, що він взяв кухонну ганчірку і між ними виник конфлікт, в який втрутилася потерпіла ОСОБА_3 . Проте донька продовжила кричати та висловлювалася на адресу потерпілої нецензурною лайкою.

Зазначені вище докази, з урахуванням відеозапису з бодікамери працівників поліції, не дивлячись на те, що вони не були безпосередніми очевидцями домашнього насильства, однак, вони прибули за викликом потерпілої безпосередньо після його вчинення, бачили осіб конфлікту, опитали їх та на підставі зібраних доказів відобразили безпосередньо сприйняті обставини у протоколі про адміністративні правопорушення, який в сукупності із заявами потерпілої правоохоронним органам про вчинення щодо неї домашнього насильства, її поясненнях, є достатніми для того щоб ствердужувати про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 13.02.2023 року між ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_3 відбувся конфлікт через те, що вони спитала у нього за кухонну ганчірку, а він їй грубо відповів, після чого потерпіла заступилася за нього і почала кричати на доньку поганими словами. Дружина сказала «закрий рот, я розмовляю з батьком». Скандал був, але більше нічого не пам`ятає. На потерпілу дружина не кричала і не висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою.

Проте, у письмових поясненнях працівникам поліції свідок ОСОБА_4 зазначив, що «…в ходе конфликта теща ОСОБА_2 и супруга ОСОБА_6 громко разговаривали и выражались нецензурной бранью..».

Таким чином, письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_1 , суперечать тим поясненням, які він надав в судовому засіданні, тобто пояснення свідка не є логічними та послідовними, а тому суд оцінює їх критично та не приймає до уваги.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а позиція ОСОБА_1 розцінюється судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з неї слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33-35, 173-2, 280, 283-285, 287, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя Н.В. Новіченко