Номер провадження: 33/813/979/23
Номер справи місцевого суду: 522/7759/23
Головуючий у першій інстанції Дерус А. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Рибака Андрія Вікторовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Приморського районного суду м. Одеса від 01 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 428831 від 01.04.2023 року вбачається, що 01.04.2023 року о 23.31 год. за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, № 11, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz C300», н/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спец. технічного приладу Драгер, результат 1,02 ‰. .

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям справи. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови.

В обґрунтування клопотання зазначав, що ОСОБА_1 не була повідомлена судом про час та місце розгляду цієї адміністративної справи. Про винесення Приморським районним судом м. Одеса, оскаржуваної постанови вона дізналась випадково від свого адвоката, коли останній перевіряв на сайті інформацію про її та інші судові справи. Оскаржувана постанова була отримана адвокатом Рибаком Андріем Вікторовичем лише 17.05.2023р. в канцелярії Приморському районному суді м. Одеса. Оскільки, скаржник отримав копію постанови суду про притягнення до відповідальності лише 17.05.2023р , а також враховуючи час необхідний для складення апеляційної скарги, просив поновити строк на подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що дійсно 01 квітня 2023 року, о 23 годині 31 хвилин ОСОБА_1 , керувала автомобілем «Mercedes-Benz C300», дін НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Водопровідна у місті Одеса її автомобіль був зупинений співробітниками поліції, оскільки рух на ділянці вказаній вулиці був обмежений через оформлення співробітниками поліції ДТП ( було збито пішохода). Жодного відношення ОСОБА_1 до даного ДТП не мала відношення та воно трапилось без ії участі. Робітниками поліції було перевірено її документи та запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп?яніння на місці за допомогою технічного приладу Драгеру. Наголошували на тому, що жодних ознак алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 не мала, з наданих поліцією відео матеріалів вбачається, що вона мала чітку ходу та мовлення, належну координацію рухів і т.п. Також ОСОБА_1 однозначно відповила на запитання поліції, що не вживала алкогольні напої. Таким чином підстав для проходження тесту на стан алкогольного сп?яніння за допомогою технічного приладу Драгер не існувало. Проте ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження тесту на стан алкогольного сп?яніння за допомогою технічного приладу Драгер, не зважаючи на те, що вона не вживала алкогольні напої тест показав результат в 1,02 проміле. 3 даними результатами тесту ОСОБА_1 не була згодна тому і відмовилось від підпису протоколу, проте співробітниками поліції не було запропоновано їй пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння в найближчому закладі охорони здоров?я. Також поліцейським не було роз?яснено ОСОБА_1 ї правом на правову допомогу. ОСОБА_1 намагалася зв`язатися телефоном з адвокатом, проте співробітники поліції її постійно квапили та фактично не дали можливості отримана належну правову допомогу, що також стало підставою для її відмови від підпису протоколу, оскільки не розуміла як поводитися в такій ситуації та як оформити свою незгоду з результатами тесту на стан алкогольного сп?яніння проведеного допомогою технічного приладу Драгер. З наданих до суду відео матеріалів вбачається, що не було жодних свідків при огляді ОСОБА_1 на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу. 3 огляду на наявні істотні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, вказаний протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП. Обґрунтовуючи незаконність та протиправність постанови суду про притягнення мене до адміністративної відповідальності, слід зазначити, що суд першої інстанції при встановленні в моїх діях ознак правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП України, виходив з того, що винність підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення. Вирішуючи питання, чи може протокол про адміністративне правопорушення бути єдиним доказом вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, прошу звернути увагу на те, що по-перше протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Зазначали про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ. Так, хоч і за національним законом ОСОБА_1 є особою, що притягується до адміністративної відповідальності, однак в дійсності їй пред?явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Вищезазначене підтверджується й тим, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону. Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду (рішення у справі «Гурепка проти України»). Проте Судом першої інстанції враховано лише дані, наявні в протоколі про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладені обставини, вважають, що постанова суду була ухвалена без врахування вимог ст. 280 КУпАП , а обставини вини ОСОБА_1 не встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, тому скаржник вважав, що оскаржувана постанова по справі підлягає скасуванню, провадження -закриттю.

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення особи та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 428831 від 01.04.2023 року вбачається, що 01.04.2023 року о 23.31 год. за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, № 11, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz C300», н/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, зі згоди водія проводився огляд у встановленому законом порядку із застосуванням спец. технічного приладу Драгер, результат 1,02 ‰..

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відеозаписом з місця події.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КпАП України.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно неї адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 . Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставної зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , є необґрунтованими належними доказами. При цьому суд зазначає, що відповідно результату тесту на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , який склав 1,02 ‰ беззаперечно підтверджує підстави для зупинки транспортного засобу такої особи, що також знаходить своє підтвердження і іншими доказами у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , що вона не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а версія викладена представником скаржника належними доказами не обґрунтовується, а є лише припущенням з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я не є слушним. У відповідності до зазначеної вище інструкції вбачається, що проходження огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я є альтернативою, для встановлення об`єктивної істини правопорушення. В даному випадку ОСОБА_1 погодилась на проходження процедури на встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на місці зупинки транспортного засобу під її керуванням, що скаржником не оспорюється, а навпаки підтверджується матеріалами апеляційної скарги (а.с.12).

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Крім цього у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції. Суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, зазначивши, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. КАС/ВС вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Щодо доводу апеляційної скарги, що скажнику з боку працівників поліції не було роз`яснено право на захист, також є необґрунтованими належними доказами. Як зазначав скаржник в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 намагалась зв`язатись із адвокатом, під час оформлення адміністративних матеріалів, саме по собі є підтвердженням того, що ОСОБА_1 було відомо про її права на захист, тому такий довод апеляційної скарги не є слушним.

Стосовно доводу апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , що під час оформлення відносно останньої адміністративних матеріалів працівниками поліції не було запрошено свідків, спростовується положенням вищевказаної Інструкції відповідно до якої зазначено, якщо під час оформлення адміністративних матеріалів пов`язаних із вчиненним правопорушенням ведеться безперервна відеозйомка, то залучення свідків не потрібне. Тому такий довод апеляційної скарги також не є слушним.

Доводи апелянта про те, що жодних ознак алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 не мала, з наданих поліцією відео матеріалів вбачається, що вона мала чітку ходу та мовлення, належну координацію рухів і т.п. Також ОСОБА_1 однозначно відповила на запитання поліції, що не вживала алкогольні напої. Таким чином підстав для проходження тесту на стан алкогольного сп?яніння за допомогою технічного приладу Драгер не існувало. НЕ є слушними так як спростовуються результатами тесту на який вона погодилась.

Апеляційному суду ОСОБА_1 клопотань щодо допиту свідків, отримання інших доказів не заявлено, тому суд апеляційної інстанції приходить наступного.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рибака Андрія Вікторовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 21 червня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький