ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2637/22 Головуючий в 1 інст. Клименко Л.В.
Провадження № 33/807/318/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 2 серпня 2022 року, о 19 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_1 поблизу будинку № 66 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком № 4830 від 02.08.2022, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водієві, про повторність попереджений.

Крім того, 30 грудня 2022 року, о 23 годині 23 хвилини, водій ОСОБА_1 поблизу будинку № 4-а по вул. Дніпровській в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу без порушення ПДР, про повторність попереджений.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2023 року було об`єднано справи за №331/2637/22 та №331/315/23 в одне провадження та присвоєно номер №331/2637/22.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що з матеріалів справи не зрозуміло, на якій саме правовій підставі поліцейські УПП в Запорізькій області доставили його до закладу охорони здоров`я, де в їхній присутності ОСОБА_1 був оглянутий лікарем, оскільки вони не фігурують за матеріалами справи та не складали відносно нього ніякі процесуальні документи.

Апелянт вважає, що наявні в матеріалах докази, зокрема: висновок лікаря від 02.08.2022 року, направлення на проходження, протокол про адміністративне правопорушення є неналежними, оскільки особа, яка складала протокол, докази на підтвердження його вини не збирала, що суперечить приписам ч. 2 ст. 251, ч. 2, 4, 6 ст. 266 КУпАП та пункту 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735.

Вказує, що лікар в закладі охорони здоров`я не проводив лабораторні дослідження, а експрес-тест не є таким дослідженням.

Такий тест лише забезпечує попередній результат аналітичного тесту. Для отримання підтвердження аналізу необхідно було здійснити хімічний метод дослідження біологічних виділень.

Лікар нарколог не ознайомив його із процедурою проведення огляду та сертифікатом відповідності експрес-тесту, що підтверджується відеозаписом події.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник - адвокат Щербина К.В. в судове засідання апеляційного суду, яке було призначене на 02.06.2023 року на 10: 25 годин, не з`явилися.

Через канцелярію апеляційного суду, ОСОБА_1 безпосередньо 02.06.2023 року подав клопотання про перенесення судового засідання через захворювання ГРВІ. Будь-яких доказів на підтвердження захворювання та звернення до лікувального закладу до клопотання про відкладення не додав.

Слід звернути увагу на те, що в судове засідання, призначене на 24 березня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник також не з`явились, захисник подав заяву про відкладення, посилаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні, до якої підтверджуючих документів не додав. Із такою ж заявою захисник звернувся і з проханням відкласти судове засідання, призначене на 28 квітня 2023 року.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі N 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Апеляційний суд вважає, що клопотання про перенесення судового засідання є необґрунтованими через відсутність доказів поважної причини неявки або інших відомостей про неможливість прибути в судове засідання 02.06.2023 року.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Щербини К.В.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дійшов до наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №063298 (а.с.1), ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 2 серпня 2022 року, о 19 годині 35 хвилин, поблизу будинку № 66 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком № 4830 від 02.08.2022, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водієві, про повторність попереджений.

Згідно, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №409645 (а.с.103), ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 30 грудня 2022 року, о 23 годині 23 хвилини, поблизу будинку № 4-а по вул. Дніпровській в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення транспортного засобу без порушення ПДР, про повторність попереджений.

Вказані обвинувачення підтверджуються сукупністю доказів в справі, зокрема:

- направленням водія на огляд (а.с.3) від 02.08.2022 року, яким встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Огляд проводився в закладі охорони здоров`я. Результат позитивний;

- висновком закладу охорони здоров`я від 02.08.2022 року (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події перебував в стані наркотичного сп`яніння;

- розпискою ОСОБА_2 від 02.08.2022 року (а.с.5), якою встановлено, що ОСОБА_2 , як тверезий водій взяв під своє керування транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 у ОСОБА_1 ;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), який містить відеозаписи з місця події за 02.08.2022 року;

- направленням водія на огляд (а.с.105) від 30.12.2022 року, яким встановлено, що водій ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: розширених зіниць очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_3 ;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.108), який містить відеозаписи з місця події за 30.12.2022 року.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а та п.2.5 ПДР України, за епізодами 02.08.2022 та 30.12.2022 рр.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад інкримінованих правопорушень спростовуються змістом відеозапису за епізодом скоєння порушення п.2.9а ПДР України (02.08.2022), з якого встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Під час вказаного, поліцейський виявив, що водій має ознаки наркотичного сп`яніння. На пропозицію огляду в закладі охорони здоров`я, водій ОСОБА_1 погодився. Під час огляду, лікарем встановлено, що ОСОБА_3 під час події перебуває в стані наркотичного сп`яніння (а.с.8).

Відповідно до змісту відеозапису за епізодом скоєння порушення п.2.5 ПДР України (30.12.2022), встановлено, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд в закладі охорони здоров`я відмовився (а.с.108).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив приписи п.2.9а та п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта з приводу того, що дослідження біологічного середовища за допомогою експрес-тестів не є лабораторним дослідженням, є помилковими, оскільки таке дослідження є лабораторним імунохроматографічним дослідженням.

Відповідно до преамбули наказу Міністерства охорони здоров`я України № 158 від 24.03.2006, облікова форма № 498-2/о затверджена у зв`язку з широким використанням різноманітних швидких тестів в лабораторній діагностиці закладів охорони здоров`я та з метою контролю за їх використанням.

Отже, проведення тесту за допомогою тест-систем є лабораторним дослідженням, передбаченим Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 10 розділу III Інструкції, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Отже, якщо особа не згодна із результатами дослідження вона може оскаржити результати дослідження, та повторним дослідженням з використанням методу газової хроматографії, можна спростувати чи підтвердити первісні висновки.

Однак ОСОБА_1 впродовж 90 днів не оскаржив результати огляду, оскільки матеріали справи не містять заяв про незгоду із результатом дослідження, чи клопотань про проведення повторного дослідження з використанням методу газової хроматографії.

Таким чином, апеляційний суд не встановив наявність істотних порушень під час освідування ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9а та п.2.5 ПДР України.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33, ст. 36 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною, обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/2637/22