ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4471/22 Головуючий суддя І інстанції Кісь Д. П.
Провадження № 33/818/289/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бабаскіна К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бабаскіна К.С. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_2- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 16.12.2022 о 23.10 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Харкові, по вул. Полтавський Шлях, 169, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «ДРАГЕР» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Бабаскін К.С. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини та матеріали справи, а тому, на його думку, прийняв необ`єктивне рішення. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Зокрема, зазначає, що працівники поліції особисто не встановили, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, оскільки вони були викликані військовослужбовцями Національної Гвардії України на блок-пост, де перебував ОСОБА_1 . Вказує, що рапорт працівника поліції не може бути доказом у цій справі. Також посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав, викликів до суду першої інстанції не отримував, тому не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу, а строк пропуску апеляційного оскарження є незначним.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвокату Бабаскіну К.С.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Бабаскіна К.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, відомості направлення водія на огляд.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголя з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані - правильні)».

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 5), вбачається, що бодікамера розташована в салоні службового автомобіля працівників поліції, який перебуває у стані руху. Після зупинки автомобіля, вбачається, що камеру взяв працівник поліції та підійшов до ОСОБА_1 , який стояв біля автомобіля «КІА» чорного кольору та розмовляв з іншим працівником поліції. Також з відеозапису вбачається, що працівник поліції, який спілкувався з ОСОБА_1 , повідомив останньому, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру, від чого ОСОБА_1 відмовився. Після цього. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти оглядна стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, від чого останній також відмовився. Після цього, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, що останньому було зрозуміло, про що він повідомив працівників поліції. Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції, після складення протоколу ознайомили ОСОБА_1 з його змістом та пропонували надати свої письмові пояснення. ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та сказав, що «… со всем согласен». Після цього він отримав тимчасове посвідчення водія та підписав протокол без будь-яких зауважень.

Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на питання працівника поліції ОСОБА_1 повідомив, що його зупинили, отже факт керування визнавався водієм під час спілкування з працівниками поліції.

Також в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він керував автомобілем «КІА» з м. Люботина Харківської області до м. Харкова та був зупинений на блок-посту у смт Пісочин Харківської області, де його повідомили, що на наступному блок-посту його зупинять, оскільки розпочнеться комендантська година та він не зможе їхати далі. Вислухавши військовослужбовця, який йому це повідомив, ОСОБА_1 все ж таки поїхав у бік наступного блок-посту, однак не доїжджаючи до нього припаркував свій автомобіль та пішов пішки та його було зупинено військовослужбовцями Національної Гвардії України та викликали працівників поліції.

Аналізуючи ці пояснення та зіставляючи їх з відомостями відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений на блок посту військовослужбовцями, оскільки сам Пешехонов вказує на те, що саме він керував автомобілем у тому місці та у той час, що зафіксовано у протоколі, а відомості про те, що будь-яка інша особа керувала автомобілем в матеріалах справи відсутні. До того ж ОСОБА_1 повідомив, що саме він керував автомобілем, а з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 стоїть саме біля автомобіля «КІА» чорного кольору, що об`єктивно узгоджується з відомостями інших доказів та поза розумним сумнівом спростовує твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем під час його зупинки військовослужбовцями.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка працівник поліції, яка складала протокол стосовно ОСОБА_1 , яка будучі повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання повідомила, що дійсно 16.12.2022 року об 23.18 надійшла заява на пульт «102» від військовослужбовця Національної Гвардії України про те, що на блок-посту під час дії комендантської години був зупинений водій автомобілю, який перебував у нетверезому стані. Отримавши такий виклик, свідок разом із іншими працівниками поліції, які входили до групи екіпажу приїхали на місце події та встановили в автомобілі ОСОБА_1 який мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Військовослужбовець, який його зупинив, пояснив, що це саме той автомобіль, який був зупинений та з приводу якого був викликаний екіпаж патрульної поліції. Виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці його зупинки та в медичному закладі від чого він відмовився. Будь-яких скарг або зауважень про те, що він не керував автомобілем від ОСОБА_1 , не надходило.

Крім того, відповідно до відомостей витягу, який надав свідок у судовому засіданні вбачається, що 16.12.2022 року о 23.18 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що «…16.12.2022 о 23:16 за адресою: АДРЕСА_1 , блокпост нацгвардієць повідомляє, що зупинили авто кіа чорний колір НОМЕР_1. Водій ОСОБА_1 знаходиться у нетверезому стані. Заявник ОСОБА_2 , тел. НОМЕР_2 ».

Відомості цього витягу поза розумним сумнівом узгоджуються з відомостями відеозапису щодо кольору автомобіля та водія цього автомобіля, а також з відомостями, які надала інспектор поліції в якості свідка в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції щодо виклику на блок-пост екіпажу патрульної поліції та відомостей про водія автомобіля, який був зупинений на блок посту, а тому суд апеляційної інстанції розцінює ці відомості, як такі що заслуговують на увагу.

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 про те, що ведеться відеофіксація їх спілкування, а також про те, що оскільки діяла комендантська година то вони не мали будь-якої можливості залучити свідків.

Крім того, відповідно до рапорту працівника поліції(арк. 7) вбачається, що під час патрулювання у складі екіпажу 3201 16.12.2022 отримали виклик «порушення ПДР» по вул. Полтавський Шлях, 169. Прибувши на місце було виявлено водія автомобіля КІА, д.н.з. НОМЕР_1 , який порушував комендантську годину та блокпосту був зупинений військовими. Водієм виявився ОСОБА_1 ,, який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу і у медзакладі КНП ХОР «ОНД». Відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Транспортний засіб було залишено на місці зупинки без порушень.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг стосовно дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що і відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем та не перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції розцінює таку процесуальну позицію сторони захисту як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Бабаскіна К.С. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Бабаскіна К.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков