"03" квітня 2023 р. Справа № 363/385/23
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:

17 січня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 183-1 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 року головуючим суддею було визначено суддю Рукас О.В.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 473258 від 11.01.2023 року вбачається, що відповідно до виконавчого листа, який пред`явлено до виконання та постанови № АСВП 2090802 відкрито виконавче провадження та зобов`язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі 4419 грн. на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах сума заборгованості зі сплати аліментів становить 173 311,80 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання. В тому числі заборгованість зі сплати аліментів перевищує розмір аліментів з 06.02.2018 року та становить 140 077 грн., що перевищує сукупний розмір платежів за три місяці.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 183-1 КУпАП, а саме несплата аліментів на утримання дитини з інвалідністю, яка призвела до виникнення заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої перевищує сукупний розмір відповідних платежів за три місяці з моменту пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення SMS-повідомлення та телефонограм про дату, час і місце судового засідання на його номер телефону, який вказаний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Під час судового розгляду захисник ОСОБА_1 адвокат Лещенко Ю.В. повідомив суд, що ОСОБА_1 був мобілізований до складу Збройних Сил України та на даний момент часу проходить військову службу, у зв`язку з чим не має можливості з`явитися у судове засідання. На підтвердження цієї обставини захисником було надано Довідку від 23.02.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28 січня 2023 року по теперішній час.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Лещенко Ю.В. у судовому засіданні суду пояснив, що він та його підзахисний ОСОБА_1 не згодні з протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП. На підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_1 регулярно та вчасно сплачував аліменти по мірі своїх фінансових можливостей, однак у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України фінансові можливості ОСОБА_1 сплачувати аліменти у встановленому розмірі суттєво знизилися він втратив офіційну роботу, його житло було знищено, його дружина ОСОБА_4 хворіє на тяжку хворобу, про що він надав відповідні докази.
Крім того, сторона захисту окремо звернула увагу суду на ті обставини, що порядок розрахунку розміру аліментів на утримання дитини неодноразово змінювався з самого початку аліменти рішенням суду були присуджені у розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_1 , але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; у подальшому у зв`язку зі змінами законодавства розмір аліментів почав визначатися у частці від доходу ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; ще пізніше мінімальний гарантований розмір аліментів збільшився з 30% прожиткового мінімуму до 50% прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини відповідного віку; у зв`язку з втратою ОСОБА_1 роботи, то розмір аліментів почав рахуватися не у частці від доходу, а на основі середньомісячної заробітної плати штатних працівників по місцю проживання ОСОБА_1 . У той же час, про зміну розміру аліментів, підстав та порядку їх нарахування ОСОБА_1 не повідомлявся державним виконавцем, внаслідок чого ОСОБА_1 , будучи не обізнаним про зміну мінімального розміру аліментів, що потрібно сплачувати на користь дитини, продовжував сплачувати аліменти у попередньо встановленому розмірі по мірі своїх фінансових можливостей. Внаслідок цього заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок протиправного неповідомлення ОСОБА_1 про зміну підстав та порядку нарахування розміру аліментів та добросовісної помилки за відсутності умислу останнього.
На основі цього сторона захисту просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП.
У судове засідання для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було здійснено виклик головного державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС Мовчун Т.С., яка є державним виконавцем виконавчого провадження № 2090802, в межах якого проводиться примусове стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 за відповідним виконавчим документом. На основі аналізу матеріалів виконавчого провадження та пояснень ОСОБА_6 було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно сплачував аліменти на утримання своєї дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до рішення суду, хоча не завжди це здійснював регулярно та у повному розмірі. Крім того, як пояснила державний виконавець, ОСОБА_1 неодноразово звертався до неї з відповідними заявами про приєднання до матеріалів справи копій квитанцій про сплату аліментів на утримання дитини у добровільному порядку. У судовому засіданні державний виконавець ОСОБА_6 на запитання сторони захисту також зазначила, що порядок розрахунку суми аліментів, яку зобов`язаний сплачувати ОСОБА_1 , неодноразово змінювався. Розрахунок суми аліментів здійснювався з урахуванням 1/4 частки (у відповідності до виконавчого листа суду), але не від доходу ОСОБА_1 , а від середньомісячної заробітної плати за місцем проживання ОСОБА_1 , оскільки останній офіційно не був працевлаштований. При цьому розрахунок здійснювався з урахуванням того, що мінімальний гарантований розмір аліментів становить не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У той же час, як пояснила державний виконавець, вона не надсилала жодних повідомлень ОСОБА_1 про заміну порядку визначення, нарахування аліментів, та про наявність заборгованості зі сплати аліментів.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
У ч. 2 ст. 183-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП, передбачає діяння у вигляді протиправної бездіяльності та суспільно-небезпечні наслідки у вигляді виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. При цьому суспільно-небезпечне діяння у вигляді протиправної бездіяльності полягає у тому, що особа допускає пасивну поведінку не вчиняє дії, які вона на певній правовій основі зобов`язана вчинити, а також має фактичну можливість їх вчинити.
На додаток до цього слід вказати, що притягнення до відповідальності за протиправну бездіяльність можливо лише у випадку встановлення юридичної складової існування юридичного обов`язку вчинити певну дію, а також обізнаності особи про існування такого обов`язку, а також фактичної складової фактичної можливості вчинити відповідні дії.
На основі цього суд приходить до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 183-1 КУпАП може мати місце лише у випадку, якщо на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів буде встановлено, що особа, знаючи про наявність у неї обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини з інвалідністю, не вчиняє відповідні дії взагалі (не сплачує аліменти), маючи при цьому можливість виконання такого обов`язку.
Судом встановлено, що 26 липня 2005 року Вишгородським районним судом Київської області було видано виконавчий лист, в якому на основі судового рішення було встановлено обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не нижче неоподатковуваного мінімуму доходів громад, починаючи з 04.07.2005 року і до повноліття сина ОСОБА_8 , тобто до 31.01.2022 року.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 06.09.2018 року було встановлено, що ОСОБА_7 , який є сином ОСОБА_1 , змінив ім`я на ОСОБА_2 .
У матеріалах справи наявна довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 1080414 та інші медичні документи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 має третю групу інвалідності з дитинства.
Таким чином, судом встановлено, що на основі рішення суду та виданого на його виконання виконавчого документа у ОСОБА_1 виник юридичний обов`язок щодо сплати аліментів на утримання власної дитини, яка має інвалідність.
Вищезазначений виконавчий лист було звернуто до примусового виконання, внаслідок чого постановою від 09.06.2006 року було відкрито виконавче провадження № 2090802, про що ОСОБА_1 було достеменно відомо та що не заперечується учасниками справи. В межах даного виконавчого провадження було видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з 2006 року по 2022 рік.
При цьому суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП, запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» (Закон № 2234-VIII від 07.12.2017 року). Зазначений закон набрав законної сили 06.02.2018 року, внаслідок цього суд з метою запобігання зворотного застосування закону, який встановлює відповідальність за дії, які до цього не характеризувалися як протиправні, не враховує заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, що виникла до 2018 року.
При дослідженні матеріалів виконавчого провадження та з пояснень державного виконавця було встановлено, що з 2018 року розрахунок заборгованості зі сплати аліментів проводився на основі середньомісячної заробітної плати по району, з якої визначалася 1/4 частка доходу ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного дитину. Підставою для такого розрахунку стало те, що з 2018 року ОСОБА_1 офіційно не був працевлаштований, внаслідок чого не мав офіційного заробітку (доходу), з якого б визначалася 1/4 частка на сплату аліментів по утриманню дитини з інвалідністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Таким чином, якщо розмір аліментів було присуджено у частці від доходу одного з батьків, що на момент їх присудження був офіційно працевлаштований, але під час сплати аліментів втратив роботу, то розмір аліментів у частці від доходу з моменту втрати роботу визначається на основі середньомісячної заробітної плати працівника для відповідної місцевості. Відповідний розрахунок проводився державним виконавцем з 2018 року.
У той же час суд звертає увагу, зміна грошової бази, з якої відбувається визначення частки від доходу на сплату аліментів по утриманню дитини, має важливе значення не тільки для особи, яка сплачує аліменти, але і для самої дитини, на користь якої сплачуються такі аліменти. Це пов`язано з тим, що своєчасне та належне інформування платника аліментів про зміну грошової бази для визначення розміру аліментів сприяє ефективному та належному виконанню останнім свого обов`язку зі сплати аліментів у належному новому розмірі. Крім того, своєчасне та належне повідомлення про зміну розміру аліментів дає можливість платнику аліментів реалізувати інші свої права звернутися до суду з вимогою про зміну розміру аліментів тощо, щоб не допустити виникнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини встановлюється, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Зміна грошової бази для нарахування та визначення розміру аліментів з доходу платника аліментів на середньомісячну заробітну плату по району має визначальне значення для платника аліментів, оскільки зазвичай середньомісячна заробітна плата за місцем проживання платника аліментів є непорівняно великою з його попереднім офіційним доходом, що призводить до різкої та не передбачуваної зміни самого розміру аліментів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при зміні розміру аліментів, у тому числі бази для визначення та нарахування їх розміру, як платник аліментів, так і органи примусового виконання судових рішень повинні опікуватися у першу чергу найкращим забезпеченням інтересів дитини та вчиняти всі необхідні дії, які будуть спрямовані на те, що дитина, а особливо дитина з інвалідністю, яка має потребу в отриманні додаткового утримання та грошового забезпечення, не відчула проблем, які можуть виникнути у зв`язку з необізнаністю платника аліментів про суттєве збільшення обсягу його обов`язку зі сплати аліментів.
На додаток до цього у ч. 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
На основі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини на органи примусового виконання судових рішень покладається обов`язок щомісячного контролю за своєчасністю та належністю сплати аліментів на утримання дитини, зокрема, шляхом щомісячного розрахунку заборгованості у разі її наявності. При цьому закріплюється юридичний обов`язок виконавця повідомляти як стягувача та боржника про здійснений розрахунок у визначених випадках, зокрема, за заявою стягувача або боржника.
Виконання обов`язку про повідомлення боржника про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини безпосередньо відображається на інтересах та правах самої дитини, яка зацікавлена в отриманні належного їй утримання без будь-яких зайвих перешкод.
У той же час при дослідженні матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що 09.01.2018 року та 20.09.2022 року ОСОБА_9 зверталася з заявою про здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання їх дитини з інвалідністю. У зв`язку з цим після здійснення розрахунку про це мав бути повідомлений як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_9 . Однак будь-яких належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про проведений розрахунок заборгованості та доведення до його відома наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи, у тому числі виконавчого провадження, не містять.
На додаток до цього у судовому засіданні з пояснень головного державного виконавця Мовчун Т.С. було встановлено, що в межах виконавчого провадження ОСОБА_1 не повідомлявся про зміну порядку визначення та нарахування розміру аліментів, виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів, а також про проведені розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , на якого рішенням суду було покладено юридичний обов`язок зі сплати аліментів, не був належним чином повідомлений про зміну порядку виконання свого обов`язку, у тому числі про зміну розміру аліментів, які необхідно сплачувати на утримання дитини. У зв`язку з власної необізнаності ОСОБА_1 продовжував сплачувати аліменти на утримання дитини у попередньому розмірі та по мірі своїх фінансових можливостей, що підтверджується дослідженими у судовому засіданнями квитанціями та заявами ОСОБА_1 до виконавця про приєднання до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату аліментів.
Враховуючи, що органом примусового виконання судових рішень не було забезпечено доведення до відома платника аліментів про заміну грошової бази визначення та нарахування аліментів, не було повідомлено про існування заборгованості зі сплати аліментів, то суд приходить до висновку, що за таких обставин не були забезпечені не тільки права та інтереси ОСОБА_1 , але і самої дитини, на користь якої сплачуються аліменти. Це також пов`язано з тим, що середньомісячна заробітна плата, на основі якої визначалася частка від доходу ОСОБА_1 для сплати аліментів, є непорівняно більшою з його попереднім доходом, що встановлено судом на основі порівняння відповідних довідок матеріалів виконавчого провадження.
На основі цього суд приходить до висновку про відсутність обізнаності ОСОБА_1 щодо суттєвих змін порядку виконання його юридичного обов`язку щодо сплати аліментів, що унеможливлює констатацію в його діях ознак протиправної бездіяльності.
На додаток до цього, судом встановлено, що відповідно до Акту про пожежу від 12.04.2022 року, Довідки про пошкодження житлового приміщення від 23.05.2022 року № 807, акту депутата Ірпінської міської ради ОСОБА_10 від 27.09.2022 року вбачається, що домоволодіння, в якому прожив ОСОБА_1 було знищено внаслідок збройної агресії російської федерації. Тим самим ОСОБА_1 зазначив не тільки матеріальних збитків, але і втратив приміщення, в якому реалізовувалося його право на житло.
Не зважаючи на втрату роботи, знищення житла, в якому прожив ОСОБА_1 , останній продовжував сплачувати аліменти на утримання дитини, що підтверджується і довідкою-розрахунком заборгованості, і копіями квитанцій про сплату аліментів, і заявами стягувача, в яких вона зазначає, що ОСОБА_1 здійснює виплату аліментів, але здійснює це нерегулярно.
Разом з тим, диспозиція ст.183-1 КУпАП передбачає відповідальність за несплату аліментів. Ця стаття не передбачає можливості притягнення особи до відвовідальності за сплату аліментів у неповному обсязі.
У зв`язку з цим суд зауважує, що ч. 2 ст. 183-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за пасивну поведінку, яка полягає лише у несплаті аліментів, яка призвела до виникнення відповідного розміру заборгованості.
Оскільки судом встановлено факт того, що ОСОБА_1 , хоча і не регулярно, але сплачував аліменти на утримання дитини, то в його діях відсутня ознака протиправної бездіяльності, що встановлена в об`єктивній стороні ч. 2 ст. 183-1 КУпАП.
Враховуючи, що внаслідок відсутності належного повідомлення про зміну порядку виконання юридичного обов`язку зі сплати аліментів, ОСОБА_1 , внаслідок добросовісної помилки, продовжував сплачувати аліменти на утримання дитини, маючи труднощі з фактичною можливістю виконання покладеного на нього обов`язку, то з урахуванням фактичних обставин справи, наявних у матеріалах справи доказів, матеріалів виконавчого провадження, зважаючи на те, що на території України введено правовий режим воєнного стану внаслідок військової агресії іншої держави, що спричинило негативні зміни у житті багатьох людей, то суд також доходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 протиправної бездіяльності як діяння, що передбачено ч. 2 ст. 183-1 КУпАП. Зазначений висновок ґрунтується на тому, що не зважаючи на відсутність належного повідомлення про зміну розміру аліментів, не зважаючи на суттєві фінансові труднощі, ОСОБА_1 продовжував виконувати покладений на нього обов`язок сплачуючи аліменти по мірі своїх фактичних можливостей.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 183-1, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас