КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1181/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником - адвокатом Осадчим Валерієм Івановичем, на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 (три) місяці.

Згідно з постановою суду, водій 26.10.2022 о 09-30 год. в м. Києві по вул. Брожка, 47, керував автомобілем ВАЗ, д.н. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом від 04.02.2022 ВП № 66813308 Дворічанським ВДВС у Куп`янському районі Харківської області, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції посилався на те, що доводи сторони захисту щодо відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 не є підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Незнання закону не звільняє від відповідальності. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 618/677/18 відкрито 14.09.2021. Після звільнення ОСОБА_1 із СІЗО 12.10.2018 до винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами 04.02.2022 пройшло більше 3-х років і 3-х місяців. Як повідомив сам ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобів йому стало відомо через «Дію» у лютому. Між тим, до жовтня місяця, поки на нього не було складено протокол, ним не вчинялось жодних дій, щодо оскарження, як рішення суду, так і постанови державного виконавця, про які йому не було відомо. Також відсутні жодні відомості про те, що ОСОБА_1 після виходу із СІЗО вчиняв якісь активні дії, спрямовані на матеріальну підтримку дитини чи врегулювання питання сплати аліментів із колишньою дружиною.

Посилаючись на викладене, суд першої інстанції вважав необхідним визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки його винність підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема протоколом адміністративного правопорушення, та тим, що 04.02.2022 в рамках ВП № 66813308 винесено постанову, якою відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 618/677/18 виданого 14.11.2018, та застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Осадчий В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року , провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця повідомити боржника про винесення щодо нього будь-яких постанов та/або інших документів виконавчого провадження із двох причин. По-перше, щоб боржник мав можливість оскаржити цей документ у суді. Таким чином гарантується право боржника на захист. По-друге, щоб боржник знав про тимчасове обмеження своїх прав із метою уникнення вчинення ним адміністративних правопорушень. Однак, державний виконавець не дотримав цих вимог Закону і не повідомив належним чином ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надсилання ОСОБА_1 постанов виконавця у порядку, передбаченому ст. 28 цього Закону. Копія постанови мала б бути направлена рекомендованим поштовим відправленням, а тому стороною обвинувачення має бути направлений до суду відповідний доказ, якого в матеріалах справи немає. Звертає увагу, що Закон не передбачає як належний спосіб доведення до відома боржника повідомлення його через «Дію». Тому не зрозуміло, до чого суд в оскаржуваній постанові пише, що ОСОБА_1 дізнався про наявність обмеження у «Дії». Навіть, якщо він справді дізнався про це у лютому 2022 року (хоча ОСОБА_1 стверджує, що не знав про будь-які обмеження аж до моменту його зупинення працівниками поліції 26 жовтня 2022 року), постанова державного виконавця все одно не вважається доведеною до відома ОСОБА_1 належним чином.

Через недоведення до відома ОСОБА_1 відповідної постанови (та інших документів) державним виконавцем, ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості оскаржити рішення державного виконавця, а відтак було порушене його право на захист. Крім того, дії державного виконавця і призвели до вчинення ОСОБА_1 діяння, що має ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Оскільки для ОСОБА_1 керування транспортним засобом і є основним законним джерелом засобів для існування, то і накладати подібне обмеження державний виконавець не мав права. Відтак, накладене тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом є незаконним, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, адже обов`язковим елементом об`єктивної сторони цього правопорушення є законне обмеження особи у праві керування транспортними засобами.

Крім того, суд зазначає, що зі слів ОСОБА_1 стягувач із дитиною виїхали на територію держави-агресора Російської Федерації і не планує повертатись. За таких умов незрозуміло, яким чином ОСОБА_1 мав би виконати свої обов`язки зі сплати аліментів, адже банківське сполучення із Російською Федерацією відсутнє, а навіть якщо б і було наявним, то дії ОСОБА_1 зі сплати аліментів шляхом переведення коштів на рахунки держави-агресора могли б бути кваліфіковані як злочинні, але у будь-якому разі неморальні.

Державний виконавець не надав відповідні реквізити для сплати заборгованості із урахуванням змінених обставин, останній документ у виконавчому провадженні датується 04 лютого 2022 року. Тому ОСОБА_1 хоч і бажав, але не мав об`єктивної можливості виконати свої обов`язки.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку запереченням ОСОБА_1 , внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 (три) місяці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 069380 від 26.10.2022 року, водій 26.10.2022 о 09-30 год. в м. Києві по вул. Брожка, 47, керував автомобілем ВАЗ 2111340, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим боржником у праві керування транспортним засобом від 04.02.2022 ВП № 66813308 Дворічанським ВДВС у Куп`янському районі Харківської області, чим порушив ст. вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 ознайомився із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 069380 від 26.10.2022 року, що підтверджується його підписом.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У підпункті а) пункту 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017), забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУПАП, суд першої інстанції виходив із доведеності його вини матеріалами справи.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 умислу на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

З матеріалів справи вбачається, постановою державного виконавця Дворічанського ВДВС у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комаровою Л.С. від 04.02.2022 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 618/677/18, виданого 14.11.2018.

При цьому, у цій постанові зазначено: постанову надіслати сторонам виконавчого провадження до відома. Постанову направити Головному сервісному центру Міністерства внутрішніх справ України для виконання після закінчення строку визначеного ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» для її оскарження, якщо постанова не була оскаржена, а у разі оскарження постанови - після розгляду справи відповідним судом, якщо постанова не скасована. Постанова може бути оскаржена до суду протягом 10 робочих днів з дня коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про її винесення.

Також з постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04.02.2022 року вбачається, що постановою від 14.09.2021 ВП №66813308 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №618/677/18, виданого 14.11.2018, документ видав: Дворічанський районний суд Харківської області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.02.2022 за період з 01.09.2021 по 01.02.2022 в сумі 84678,73 грн., що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зазначеної постанови, обставини щодо неотримання ОСОБА_1 копії постанови та необізнаності його з наявністю такої постанови не були встановлені судом першої інстанції, хоча згідно зі ст. 280 КУпАП обов`язок щодо встановлення таких обставин покладається на суд.

З огляду на викладене, будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб був повідомлений про прийняте щодо нього рішення та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, матеріали справи не містять, а, навпаки, підтверджуються доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не знав про встановлення щодо нього таких обмежень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголошував на тому, що йому не було відомо про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Про систему «Дія» він нічого не казав, йому показали постанову в «Дії» працівники поліції лише 26 жовтня 2022 року у день складання протоколу.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи обізнаним, що відносно нього державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вищезазначене свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на керування транспортним засобом за наявності тимчасового обмеження у праві керування, а тому доводи апелянта заслуговують на увагу.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, як вини у формі умислу, а отже, у діях останнього відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником - адвокатом Осадчим Валерієм Івановичем, - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП- скасувати, провадження у справі - закрити з підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук