Справа № 303/5962/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.03.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Зазначає, що про розгляд справи його не повідомлено належним чином, крім цього, копію оскаржуваної постанови від 16.08.2021 апелянт отримав 26.08.2021, що підтверджується відповідною роздруківкою з веб-сайту Укрпошти. Вказує і на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Апелянт не вважає себе винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки наркотичних речовин не вживав, натомість дії працівників поліції визнає такими, що суперечили вимогам законодавства. Апелянт стверджує, що поліцейські не запропонували йому пройти освідування на місці зупинки транспортного засобу, більш того, у медичному закладі при дослідженні біологічного середовища фактично не було проведено лабораторну діагностику, оскільки лікар не відправив його на дослідження. При цьому, прохання апелянта про лабораторне дослідження крові було проігнороване. Постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було відомо про те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений за порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР, розглядатиметься в Мукачівському міськрайонному суді, що підтверджується його підписами у протоколі. Те, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 призначена до розгляду на 17 серпня 2021 року в Мукачівському міськрайонному суді, ОСОБА_1 також було відомо, про що свідчить наявна у матеріалах справи судова повістка та відомості про її вручення ОСОБА_1 від 12.08.2021. Однак, як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 до суду не з`явився, клопотань та заяв про відкладення судового засідання на інший день на подавав. Водночас, апеляційним судом береться до уваги те, що копія судового рішення направлена ОСОБА_1 у встановлений законом триденний строк, і, відповідно до поштової кореспонденції ОСОБА_1 отримав копію судового рішення особисто 26.08.2021. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк і тому також з метою доступу особи до правосуддя пропущений строк поновлюється.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був повідомлений про дату, час та місце судового засідання 22.03.2023, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ним апеляційна скарга. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 апеляційним судом береться до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався: 08.10.2021 (а. с. 23), 18.11.2021 (а. с. 24), 18.01.2022 (а. с. 25), 29.04.2022 (а. с. 26), і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Медичним висновком КНП «Мукачівська ЦРЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння №301 від 22.07.2021, встановлено, що 22 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 2).
У матеріалах справи міститься відеозапис з місця події, яким під час відеофіксації у хронологічній послідовності зафіксовано події за участі водія ОСОБА_1 , зокрема керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинку його поліцейськими, пропозицію співробітника поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та сам факт проходження цього огляду в медичному закладі, а також результати проведення освідування. Так, при дослідженні біологічного середовища - сечі у ОСОБА_1 , констатовано стан наркотичного сп`яніння, що власне ОСОБА_1 не заперечував, зі змістом медичного висновку він ознайомився, жодних скарг, незгоди з результатами чи будь-яких заперечень щодо результатів тестування не висловлював (а. с. 4).
При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказ.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейська Шаленик В. В. була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в неї були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що вона зацікавлена у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги сторона захисту не надала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейські діяли всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейська ОСОБА_1 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.
При цьому, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та медичному висновку, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Також апеляційним судом не встановлено жодних даних і про те, що в лікаря КНП «Мукачівська ЦРЛ», яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у нетверезому стані були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими та відеодоказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Апеляційний суд враховує те, що апелянт не заперечує той факт, що саме він, а не інша особа пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, водночас стверджує, що процедура направлення на огляд проведена з порушеннями, а також має сумніви щодо достовірності результатів огляду у медичному закладі. Апеляційним судом вказані твердження відхиляються, з огляду на таке.
З доводами апелянта про те, що при направленні на освідування ОСОБА_1 та власне під час проведення огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції та лікарем були порушені вимоги ст. 266 КУпАП, з чим апеляційний суд погодитись не може.
Так, процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та при проведенні перевірки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у поліцейського були сумніви щодо його тверезості. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що водій ОСОБА_1 погодився. Медичним висновком підтверджується, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «Мукачівська ЦРЛ», результат якого позитивний. Тобто, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та медичний висновок, відносно змісту якого заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не надав, що підтверджується відеозаписом.
З наявних у матеріалах справи доказів не убачається, що ОСОБА_1 наполягав на проходженні огляду в іншому медичному закладі, або висловлював будь-які зауваження щодо експрес-тесту, а також відсутні будь-які дані, які можуть свідчити про те, що результатам огляду водій ОСОБА_1 не довіряє чи має сумніви у професійності та кваліфікації лікаря, який власне провів освідування ОСОБА_1 та склав медичний висновок. Тому доводи апелянта про те, що прохання апелянта про лабораторне дослідження крові було проігнороване, визнаються надуманими, якими небудь доказами не підтвердженими, отже до уваги не беруться.
Таким чином, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП при накладенні на ОСОБА_1 стягнення були дотримані.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН