Справа № 129/860/23
Провадження по справі № 3/129/602/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 року м. Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, до адміністративної відповідальності не притягувався, - за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000175 від 15.02.2023 р., який надійшов до суду 14.03.2023 року, ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що відповідно 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 16 листопада 2022 року № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Тобто, на теперішній час, на всій території України діє ВОЄННИЙ СТАН.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями та інструкціями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68, Конституції України, ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 11, 119 та 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України:

військовослужбовці повинні знати і утримувати у готовності до застосування закріплене озброєння;

командир взводу (групи) в мирний і воєнний час відповідає за стан та збереження озброєння;

командир взводу (групи) зобов`язаний досконало знати, вміло володіти всіма видами зброї і техніки взводу, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх бойову готовність.

Стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити огляд і перевірку наявності.

Відповідно до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20 жовтня 2015 року № 569), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року командир повинен особисто перевіряти наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу, а також здійснювати своєчасні доповіді про виявлення втрати даної зброї.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України:

за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення;

Військовослужбовець Збройних сил України - військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 , обіймаючи у період часу із 09.10.2020 р. по 29.01.2023 р. посаду начальника групи штабних машин 3 батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у період з 26.12.2022 р. по 29.01.2023 р. на території базового табору військової частини НОМЕР_1 поблизу населених пунктів , будучи військовою службовою особою, не перевіряв наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу, відповідно до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20 жовтня 2015 року № 569), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року та в порушення вимог ст.ст 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби ЗС України, несвоєчасно виявив втрату особистої зброї сержантом військової служби призову під час мобілізації ОСОБА_3 та не здійснив своєчасної доповіді про виявлення втрати даної зброї.

Причиною несвоєчасного виявлення факту втрати особистої зброї сержантом ОСОБА_3 є особиста недисциплінованість та самовпевненість старшого лейтенанта ОСОБА_2 . А отже, в діях старшого лейтенанта ОСОБА_2 вбачаються ознаки вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП (недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду). Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у вчиненні таких дій, як недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не визнав та заперечив повністю, про що подав письмове пояснення із запереченнями.

23.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмове пояснення, в якому по суті поставленого йому за вину адміністративного правопорушення, пояснив, що він, старший лейтенант ОСОБА_2 останній раз перевіряв зброю у сержанта ОСОБА_3 за номером та комплектністю 26.12.2022 р. приблизно о 09:00 год. в місці розташування базового табору батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 на території Гайсинського pайону Вінницької області.

28.12.2022 р. приблизно о 17:00 год. біля посту № 2, він перевірив зброю у сержанта ОСОБА_3 останній раз по кількості в місці розташування базового табору батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 на території Гайсинського pайону Вінницької області, безпосередньо перед його від`їздом на нову позицію для підготовки її для заселення всього особового складу зведеного підрозділу батальйонів зв`язку військової частини НОМЕР_1 в Черкаській області, у розпорядження до капітана ОСОБА_4 , як вказано в протоколі №0000175 від лютого 2023 р. він був старшим позиції в населеному пункті на території Черкаської області до приблизно 20:00 год. 21.01.2023 р.

В період з 29.12.2022 р. по 29.01.2023 р. сержант ОСОБА_3 знаходився на позиції біля населеного пункту в Черкаській області. Він, старший лейтенант ОСОБА_2 в період з 29.12.2022 р. по 20:00 год. по 21.01.2023 р. знаходився на позиції біля населеного пункту Гайсинського району Вінницької області, на позиції біля населеного пункту Черкаської області в зазначений вище проміжок часу він не знаходився.

Приблизно о 20:00 год. 21.01.2023 р. він прибув на позицію біля населеного пункту Черкаської області, згідно абзацу 14 статті 120 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», він зобов`язаний: стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності, тобто він був зобов`язаний її перевірити не пізніше ніж через два тижні з моменту як він прибув на позицію біля населеного пункту Черкаської області і сержант ОСОБА_3 перейшов у його підпорядкування, тобто до 20:00 год. 04.02.2023 р.

29.01.2023 р. сержант ОСОБА_3 доповів йому усно про факт відсутності у нього закріпленої за ним штатної зброї, про що він негайно доповів своєму прямому командиру в порядку підпорядкування.

Вважає, що інкриміновані йому статті Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України він не порушив, склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП відсутній.

Крім того 23.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмове клопотання про закриття справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, обґрунтовував тим, що він, військовослужбовець Збройних сил України - військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 , обіймаючи у період часу із 09.10.2020 р. по 29.01.2023 р. посаду начальника групи штабних батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у період з 26.12.2022 р. по 29.01.2023 р. на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, не перевірив наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу, відповідно до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у збройних силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 року №359 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20.10.2015 року №569), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.08.2005 року та порушив вимоги ст.ст. 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби ЗС України, несвоєчасно виявив втрату особистої зброї сержантом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , та не здійснив своєчасної доповіді про виявлення втрати даної зброї.

Він, старший лейтенант ОСОБА_2 , не погоджуються з протоколом серії ВЗ №0000175 від 15 лютого 2023 р. про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП, вважає, твердження, які в ньому зазначені, ґрунтуються на припущеннях, жодного доказу інкримінованого йому правопорушення в даному протоколі та додатках до нього не надано.

Так, в порушення п. 2 ст. 256 КУпАП, якою передбачене, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, від так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000175 зазначена дата «15 лютого 2023 року», що свідчить про складання даного протоколу заднім числом, оскільки постанова по справі №129/612/2023 від 03.03.2023 р. про доопрацювання даного протоколу була видана пізніше. Також в порушення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері державної реєстрації параграф ІІ п.2 - не допускаються виправлення відомостей та унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої його складено, відповідно в моєму розпорядженні є два протоколи серії ВЗ №0000175, які за своїм змістом відрізняються, що свідчить про виправлення та внесення додаткових записів, що є неправомірним.

В поясненні він зазначав, що останній раз перевіряв зброю у сержанта ОСОБА_3 за номером та комплектністю 26.12.2022 р. приблизно о 09:00 год. в місці розташування базового табору батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 біля населеного пункту АДРЕСА_2 .

28.12.2022 р. приблизно о 17:00 год. біля посту № 2 він перевірив зброю у сержанта ОСОБА_3 останній раз по кількості в місці розташування базового табору батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 біля населеного пункту Гайсинського pайону Вінницької області, безпосередньо перед його від`їздом на нову позицію для підготовки її для заселення всього особового складу зведеного підрозділу батальйонів зв`язку військової частини НОМЕР_1 в населений пункт Черкаської області, у розпорядження до капітана ОСОБА_4 , як вказано в протоколі №0000175 від лютого 2023 р. він був старшим позиції в населеному пункті Черкаської області до приблизно 20:00 год. 21.01.2023 р.

В період з 29.12.2022 р. по 29.01.2023 р. сержант ОСОБА_3 знаходився на позиції біля населеного пункту Черкаської області. Він, старший лейтенант ОСОБА_2 в період з 29.12.2022 р. по 20:00 21.01.2023 р. знаходився на позиції біля населеного пункту Гайсинського району Вінницької області, на позиції біля населеного пункту Черкаської області в зазначений вище проміжок часу він не знаходився.

Приблизно о 20:00 год. 21.01.2023 р. він прибув на позицію біля населеного пункту Черкаської області, згідно абзацу 14 статті 120 ЗУ про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, він зобов`язаний: стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності, тобто він був зобов`язаний її перевірити не пізніше ніж через два тижні з моменту як він прибув на позицію біля населеного пункту Черкаської області і сержант ОСОБА_3 перейшов у його підпорядкування, тобто до 20:00 год. 04.02.2023 р.

29.01.2023 р. сержант ОСОБА_3 доповів йому усно про факт відсутності у нього закріпленої за ним штатної зброї, про що він негайно доповів своєму прямому командиру в порядку підпорядкування. Відповідно, інкриміновані йому статті Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України він не порушив, склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП відсутній.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки: полковник ОСОБА_5 та капітан ОСОБА_6 , не можуть такими являтися, оскільки не були присутні під час подій, які відбувались в період з 28.12.2022 року по 29.01.2023 року на позиціях біля населеного пункту Черкаської області.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

За положенням ст.245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За вимогами ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 p., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 p.), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно положення ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи про військове адміністративне правопорушення відсутні достатні, належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

23.03.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та просив розгляду судового засідання відкласти на інші дати, для виклику свідків в судове засідання, яку було задоволено на виконання вимог ст. 268 КУпАП про забезпечення реалізації особі гарантованого йому права на захист, виконання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про реалізацію права на справедливий суд, для перевірки доводів особи про невинуватість, розгляд справи було відкладено на іншу дату, однак свідки на призначену дату судового засідання не з`явилися.

03.04.2023 р. особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив закрити справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 7) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЗ №0000175, правопорушення мало місце у період часу із 26.12.2022 р. по 29.01.2023 року і на момент розгляду справи закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, то з урахуванням вимог ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, підлягає закриттю.

При цьому, вказаний висновок суду ґрунтується на приписах ст.247 КУпАП, які є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити справу, і не вирішувати жодних інших питань.

Згідно з п.7) ч. 1 ст. 247 КУпАП, не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате підлягає закриттю, тобто зазначений строк ніким не може бути продовжено, будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення має бути припинено.

Керуючись ч. 2 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

Постановив:

Закрити справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: