Справа №302/274/23 3/302/82/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі судді Пухальського С. В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за частиною 1 статті 130Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2023 серії ААД №126005, ОСОБА_1 , 06.02.2023 о 18.05 год. по вул. Шевченка в с. Колочава Хустського району Закарпатської обласні керував транспортним засобом марки Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, з викладеними в протоколі обставинами не погодився. Пояснив, що 06.02.2023 разом зі своїм братом, який на день розгляду справи перебуває за кордоном, приїхали на автомобілі Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням останнього до його знайомого ОСОБА_2 , з яким він вживав алкогольні напої, а його брат пішов по справам. В подальшому він разом із ОСОБА_2 сіли в середину вказаного автомобіля, який був припаркований та слухали музику. До них підійшли працівники поліції й так як він сидів на водійському сидінні, йому було запропоновано проїхати до медичного закладу, на що він погодився, так як не мав бажання сперечатися з працівниками поліції з цього приводу, проте коли він зрозумів, що відносно нього хочуть скласти протокол про адміністративне правопорушення за керування в стані алкогольного сп?яніння, почав заперечувати факт керування ним транспортним засобом і з цих же причин відмовився від проходження медичного огляду.

Посилаючись на вказані обставини просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що 06.02.2023 до нього приїхали ОСОБА_1 та його брат на автомобілі Hyundai Accent, яким керував брат ОСОБА_1 , який залишив автомобіль та пішов по справам. Він разом із ОСОБА_1 вживали спиртне, їм захотілося сісти до автомобіля та послухати музику, під час перебування в автомобілі до них підійшли працівники поліції й почали говорити про необхідність проходження ОСОБА_1 медичного огляду, при цьому останній того дня не керував транспортним засобом, вони лише слухали музику, при цьому ОСОБА_1 просто сидів на місці водія в середині припаркованого автомобіля.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із частиною третьою пункту (b) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14 травня 1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений частиною другою статті 53 Кримінального кодексу України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП може проявлятись у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння або у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені статтею 266 КУпАП, пунктом 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до пункту 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Також, застосовуючи до справ про адміністративні правопорушення принципи кримінального провадження поліцейські, відповідно до вимог статті 20 КПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні детально проінформувати водія про сутність висунутої ними вимоги, порядок вчинення певних процесуальних дій та наслідки, які можуть для нього настати як у випадку проходження, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснити права передбачені статтею 268 КУпАП.

Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, в графі суть адміністративного правопорушення зазначено про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, чим порушено вимоги пункту 2.9 (а) ПДР України, яким встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суть зазначеного в протоколі адміністративного правопорушення протирічить фактичним обставинам встановленим судом.

З переглянутих відеозаписів вбачається, як до нерухомого автомобіля з якого гучно лунає музика підходить працівник поліції та просить вийти з нього осіб, які в ньому перебувають. Зі сторони водійського сидіння виходить ОСОБА_1 , з пасажирського ОСОБА_2 , які явно перебувають в стані алкогольного сп?яніння. В подальшому відображено перебування ОСОБА_1 в медичному закладі де він відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп?яніння та під час складання протоколу відносно нього пояснює, що не керував автомобілем.

Й за таких обставин судом не приймається як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду від 06.02.2023, яким визначено перебування притягуваного у стані алкогольного сп?яніння по об?єктивних обставинах, як такий, що виконаний без надання притягуваним згоди на такий огляд, а отже здійснений всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Як пояснив ОСОБА_1 , маючи скрутне матеріальне становище, за порадою знайомих він не оскаржував у судовому порядку винесену відносно нього постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121, частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 КУпАП, а сплатив штраф у розмірі 510,00 грн. з метою недопущення стягнення з нього подвійного розміру штрафу та розумінням того, що витратить значно більшу суму коштів на оплату послуг юриста для складання позову та участі в судових засіданнях.

Суд зауважує, що під час розгляду справи не було встановлено достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а свідок ОСОБА_2 підтвердив протилежне, й підстав ставити під сумнів покази даного свідка з огляду на переглянутий відеозапис, у суду не має, у зв`язку з чим, у ОСОБА_1 не виникало обов`язку проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції.

Отже, встановлюючи відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції статті 130 КУпАП та які б підпадали під ознаки адміністративного правопорушення викладеного в протоколі, тому доводи притягуваного щодо відсутності складу вказаного адміністративного правопорушення є слушними.

На підставі статті 62 Конституції України та керуючись статями 7, 251, 247, 280, 283, 284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за частиною 1 статті 130 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення

Суддя Пухальський С. В.