КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1536/2023
Головуючий в суді І інстанції Перекупка Г.А.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Голуб Ольги Олександрівни, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Голуб Ольги Олександрівни на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 06 листопада 2022 року о 01 годині 10 хвилин на автодорозі М-06 Київ-Чоп 23 км. керував транспортним засобом Opel д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, від огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога або на алкотестер Drager водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі захисника Голуб О.О. указано на те, що судом першої інстанції розглянуто справу поверхово, жодним чином не сприяючи повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу через недовіру до газоаналізатора «Драгер», який поліція використовує для проведення огляду водія на стан сп`яніння. Така недовіра у ОСОБА_1 викликана повідомленням його знайомого, у якого перевірка даним алкотестером показала позитивний результат попри те, що він не вживав жодних алкогольних напоїв перед тим, як сісти за кермо. Водночас, відмовляючись від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 вважав, що такий огляд може бути проведено не раніше закінчення комендантської години, тобто не раніше 5 годин ранку, а можливо і пізніше, з огляду на ймовірний початок робочого дня лікаря з 8 чи 9 години. ОСОБА_1 не знав, що до закладу охорони здоров`я його повинні доставити самі поліцейські не пізніше протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, і вважав, що проходження огляду в закладі охорони здоров`я неминуче потягне за собою прогул робочого дня, що для нього є неприпустимим, а також відчував відповідальність за свого співробітника, який їхав разом з ним, якого ОСОБА_1 мав би залишити одного на автодорозі, при тому, що останній не зміг дістатись додому раніше закінчення дії комендантської години. Зазначені обставини спонукали ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння.

Наголошувала, що обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд як на докази послався на протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського, з чим захисник не погоджується, оскільки протокол за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, і який є підставою для подальшого провадження в справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні «Карелін проти Російської Федерації», можна дійти висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Водночас, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 752/15787/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що рапорт працівника поліції не може бути однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що патрульні поліцейські, які складали адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , не повідомляли йому причину зупинки керованого ним транспортного засобу.

Посилалася на ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу і детальним описом підстави зупинки. При перегляді наявних в матеріалах справи відеозаписів з бодікамери виявлено, що екіпаж патрульної поліції в порушення ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не поінформував останнього про причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. В рапорті поліцейського, долученому до матеріалів справи, зазначено, що причиною зупинки транспортного засобу було його підпадання під «орієнтування», проте матеріали справи не містять жодних доказів цих обставин, що дає підстави вважати вигаданою цю підставу зупинки.

Вважала, що таким чином водій, якого працівники поліції зупинили безпідставно, не зобов`язаний виконувати їх вимоги, а всі складені процесуальні документи відносно цього водія не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначала, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе адекватно, його мова була чіткою, а поведінка цілком відповідала обстановці. Працівники поліції, що склали адміністративний матеріал, не здійснювали фактичної перевірки наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, шляхом, зокрема, огляду його рук, хоча і вказали таку ознаку, як тремтіння пальців рук, в протоколі. Також відстань між працівниками поліції і ОСОБА_1 в момент їх спілкування на місці зупинки транспортного засобу малоймовірно дозволила би поліцейським дійсно відчути запах алкоголю з порожнини рота ОСОБА_1 , що є передумовою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Наголошувала, що пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейські не забезпечили присутності двох свідків, як того вимагає п. 6 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Вказувала, що наявне в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до медичного закладу містить неправдиві відомості, оскільки в дійсності він взагалі не доставлявся до закладу охорони здоров`я.

Зазначала щодо наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 , в якій останній зазначив, що залишає автомобіль на місці зупинки та зобов`язується не керувати ним, і яку суд першої інстанції врахував як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що така розписка не може слугувати доказом, оскільки була надана на вимогу працівників поліції.

Вважала, що з наведеного випливає відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного просила постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року скасувати та провадження в справі закрити в зв`язку у відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Голуб О.О., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 061760 від 06 листопада 2022 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у лікаря-нарколога в установленому законом порядку і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно декілька разів відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, апелянт діяв з мотивів недовіри результатів перевірки, проведеної за допомогою даного технічного засобу, а відмовляючись від проходження огляду в медичному закладі, ОСОБА_1 добросовісно помилявся щодо можливості проходження такого огляду до закінчення комендантської години, висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не спростовують та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що особисті мотиви відмови від проходження медичного огляду не звільняють водія від обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, а саме на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, з посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації», постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 752/15787/16-а, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського не можуть вважатися доказами, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що судом першої інстанції досліджено всі докази, наявні в матеріалах справи, і зроблено обґрунтований висновок, що вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів у справі, зокрема й відеозаписом з бодікамери поліцейського.

В доводах апеляційної скарги захисник Голуб О.О. також зазначала, що працівники поліції в порушення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» безпідставно зупинили ОСОБА_1 , не поінформувавши про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а протокол про адміністративне правопорушення, складений поліцейськими за наслідками зупинки ОСОБА_1 без належних на те підстав, є недопустимим доказом, і що ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати вимоги працівників поліції.

Такі доводи є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, оскільки не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 4 Інструкції № 1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, виявлені працівником поліції 06 листопада 2022 року у ОСОБА_1 в розумінні п. 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції № 1452/735, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, - в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не може погодитись також із доводами апеляційної скарги, що на відеозаписі ОСОБА_1 поводив себе адекватно, його мова була чіткою, а поведінка відповідала обстановці, при цьому ОСОБА_1 знаходився на такій відстані від працівників поліції, яка не дозволила б поліцейським дійсно відчути запах алкоголю з порожнини його рота, оскільки дані доводи ґрунтуються на припущеннях та особистій інтерпретації захисником стану ОСОБА_1 , зафіксованого на відео, і не спростовують виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія поліцейським, що передбачено його повноваженнями і що підлягало перевірці в передбаченому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейськими не здійснювалось фактичної перевірки наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що конкретної процедури виявлення таких ознак не встановлено ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про обов`язок поліцейського забезпечити присутність двох свідків, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, як того вимагає п. 6 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року, який набув чинності 17 березня 2013 року, ч. 2 ст. 266 КУпАП викладена саме в тій редакції, що зазначена вище, за змістом якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Частиною 3 прикінцевих положень зазначеного закону встановлено обов`язок Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Оскільки п. 6 Інструкції № 1452/735 передбачає обов`язкове залучення свідків під час огляду особи на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, апеляційний суд вважає, що зазначені норми положення не відповідають чинній редакції ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

У даному випадку застосування підлягає саме ч. 2 ст. 266 КУпАП в чинній редакції, а також положення Інструкції № 1452/735 в частині, що не суперечать їй.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що положення ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, стосується також і випадків, коли під час спроби поліцейського провести огляд водія на місці зупинки транспортного засобу, останній відмовляється від такого огляду та висловлює свою незгоду не тільки проходити огляд на місці, а й незгоду проїхати до медичного закладу для огляду взагалі.

Відтак, зазначена відмова може бути зафіксована у відповідності до вимог зазначеної статті за допомогою відеозапису без необхідності залучення свідків.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що у направленні на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння вказано, що ОСОБА_1 доставлявся до закладу охорони здоров`я - Бучанської ЦРЛ Київської області, однак в дійсності ОСОБА_1 до лікарні працівники поліції не доставляли.

Дійсно, в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія до Бучанської ЦРЛ, датоване 06 листопада 2022 року, 01 год. 15 хв., та зазначено, що особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив поліцейський Тищенко А.О .

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд проводиться в закладах охорони здоров`я лише у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 до медичного закладу фактично не був доставлений, не впливають на встановлені судом обставини, висновки суду першої інстанції та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання захисника Голуб О.О. в апеляційній скарзі, що розписка ОСОБА_1 , в якій він зобов`язався не керувати транспортним засобом, не є доказом його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки складена на вимогу поліцейського, не спростовують правильних висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 на підставі сукупності всіх доказів, наявних в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Виходячи із вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу поверхово, жодним чином не сприяючи повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Голуб Ольги Олександрівни залишити без задоволення.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.