Cправа № 127/3878/23
Провадження № 3/127/1234/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

про закриття справи

23 березня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті за ч. 7 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) відносно фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 7 ст. 164 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №0005368 від 02 лютого 2023 року, що цього ж числа о 16 год. 00 хв. в м. Вінниці по вул. Агатангела Кримського (колишня - Ленських подій) Ліцензіат ФОП ОСОБА_1 не виконав розпорядження щодо усунення порушень виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) за додержанням ліцензіатом вимог законодавства у сфері провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 08 серпня 2022 року №114/2022, а саме: ліцензіат не надав документи про зміни даних (у тому числі звуження та розширення), зазначених у документах, що додавались до заяви про отримання ліцензії, ліцензіат повідомив органу ліцензування у письмовій або електронній (із застосуванням цифрового підпису) формі протягом не пізніше ніж одного місяця з дня настання таких змін, а саме не внесено відомості про матеріально технічну базу, що є порушенням вимог підпункту 2 пункту 16 Ліцензійних умов; Ліцензіатом не забезпечено зберігання документів протягом трьох років про проведення перевірки технічного стану та обов`язкового технічного контролю на транспортні засоби, а саме: д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що є порушенням вимог абзаце 5 підпункту 1 пункту 16 Ліцензійних умов постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1001, відповідальність за що передбачена ч. 7 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Від його захисника адвоката Шикунової А.О. надійшли письмові заперечення разом із додатками, в яких зазначено, що притягнення ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, адже останнім було виконано вимоги розпорядження щодо усунення порушень виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) за додержанням ліцензіатом вимог законодавства у сфері провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 08 серпня 2022 року №114/2022.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст.ст. 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі Закон № 222-VIII) цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

За визначенням, наведеним у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII ліцензіат - суб`єкт господарювання, який має ліцензію.

Ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII).

Ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, іншого уповноваженого законом органу державної влади, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог до провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII).

Орган ліцензування - державний орган, уповноважений законом або Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування господарської діяльності (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII).

Ліцензійна справа - єдиний набір документів в електронній формі на електронних носіях інформації (або в електронній формі на електронних носіях інформації та на паперових носіях у разі, якщо заявник подав заяву та документи на паперових носіях) стосовно відповідного здобувача ліцензії чи ліцензіата, які подані ним, що надходять до органу ліцензування від органів державної влади, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців або фізичних осіб чи прийняті органом ліцензування в результаті реалізації своїх повноважень відповідно до цього Закону (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 222-VIII).

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 цього Закону перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, підлягає ліцензуванню.

Частиною 1 статті 11 Закону № 222-VIII визначено, що здобувач ліцензії подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії за визначеною ліцензійними умовами формою.

До заяви про отримання ліцензії додаються документи відповідно до ліцензійних умов (п. 1 ч. 3 ст. 11 Закону № 222-VIII).

Вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом визначаються Ліцензійними умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1001 (далі Ліцензійні умови).

Відповідно до п. 6. Ліцензійних умов здобувач ліцензії подає у спосіб, передбачений частиною першою статті 10 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», до органу ліцензування заяву на отримання ліцензії за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до п. 7 Ліцензійних умов до заяви на отримання ліцензії, крім документів, передбачених статтею 11 Закону, додаються за підписом здобувача ліцензії або уповноваженої ним особи такі підтвердні документи:

1) відомості про наявність матеріально-технічної бази, яка забезпечує виконання технологічних операцій, або договорів із суб`єктами господарювання, що надають послуги з виконання таких операцій, за формою згідно з додатком 2 та завірені здобувачем ліцензії копії зазначених договорів;

2) відомості про власні, орендовані, надані ліцензіату в кредит або лізинг транспортні засоби за формою згідно з додатком 3 та завірені заявником копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів, якщо передбачено їх оформлення;

3) відомості про спеціальне обладнання транспортних засобів, які використовуються для перевезень пасажирів на таксі, за формою згідно з додатком 4 (для внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів на таксі);

4) відомості про кваліфікацію персоналу автомобільного перевізника, визначеного пунктами 12-15 цих Ліцензійних умов, за формою згідно з додатком 5.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 222-VIII ліцензіат зобов`язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у заяві, документах та відомостях, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, протягом строку, встановленого ліцензійними умовами. У разі відсутності ліцензійних умов ліцензіат зобов`язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у заяві, документах та відомостях, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, протягом одного місяця з дня, наступного за днем їх настання.

Відповідно до пп. 1 п. 16 Ліцензійних умов ліцензіат зобов`язаний, зокрема, зберігати документи про проведення перевірки технічного стану та обов`язкового технічного контролю, технічних оглядів та ремонту транспортних засобів, акти виконаних робіт, платіжні документи, а в разі, коли на ліцензіата поширюються вимоги, визначені пунктом 23 цих Ліцензійних умов, - копії протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів - протягом трьох років

Відповідно до пп. 2 п. 16 Ліцензійних умов ліцензіат зобов`язаний, зокрема, повідомляти у письмовій або електронній (із застосуванням цифрового підпису) формі органу ліцензування про всі зміни даних (у тому числі розширення, звуження), зазначених у документах, що додавалися до заяви на отримання ліцензії, протягом не пізніше ніж одного місяця з дня настання таких змін.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу долучено наступні документи:

-Посвідчення про проведення позапланової перевірки видане 16 січня 2023 року т.в.о. голови УКРТРАНСБЕЗПЕКИ, яким надано повноваження начальнику та головному спеціалісту Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області для здійснення позапланової перевірки додержання ФОП ОСОБА_1 . Ліцензійних умов, яке отримано останнім 02 лютого 2023 року;

-Акт № 1 складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) за додержанням ліцензіатом вимог законодавства у сфері провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_1 від 02 лютого 2023 року;

-Акт №1/1 від 02 лютого 2023 року про невиконання розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом;

Відповідальність за невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов передбачена частиною 7 статті 164 КУпАП.

Отже, при встановленні наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 7 ст. 164 КУпАП, підлягає встановленню факт невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов.

Разом з тим, суд не в змозі перевірити доводи відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо порушення ліцензіатом підпункту 1 та 2 пункту 16 Ліцензійних умов, оскільки в матеріалах справи відсутнє розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов від 08 серпня 2022 року № 114/2022.

До протоколу про адміністративне правопорушення надано Акт від 02 лютого 2023 року про невиконання вказаного вище розпорядження про усунення порушень, яким лише констатовано факт виявлених 2 порушень, зміст яких викладено в протоколі про адміністративне правопорушення:

1.ліцензіат не надав документи про зміни даних (у тому числі звуження та розширення), зазначених у документах, що додавались до заяви про отримання ліцензії, а саме: ліцензіат не надав документи про зміни даних (у тому числі звуження та розширення), зазначених у документах, що додавались до заяви про отримання ліцензії, ліцензіат повідомив органу ліцензування у письмовій або електронній (із застосуванням цифрового підпису) формі протягом не пізніше ніж одного місяця з дня настання таких змін, а саме не внесено відомості про матеріально технічну базу, що є порушенням вимог підпункту 2 пункту 16 Ліцензійних умов;

2.Ліцензіатом не забезпечено зберігання документів протягом трьох років про проведення перевірки технічного стану та обов`язкового технічного контролю на транспортні засоби, а саме: д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що є порушенням вимог абзацу 5 підпункту 1 пункту 16 Ліцензійних умов постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1001, відповідальність за що передбачена ч. 7 ст. 164 КУпАП.

Про які саме зміни даних матеріально технічної бази малось на увазі, суд позбавлений можливості встановити та перевірити із наявних матеріалів справи, оскільки відсутні будь які посилання на це у доказах.

Крім того, суд звертає увагу на те, що протокол та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, які саме дані були зазначені у первинних документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, що у свою чергу позбавляє суд можливості встановити наявність факту зміни таких відомостей, визначити дату цих змін та граничні терміни для подання відповідного повідомлення про ці зміни. Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є ліцензіатом, до обов`язків якого належить повідомлення органу ліцензування про зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви на отримання ліцензії.

Щодо незабезпечення Ліцензіатом ФОП ОСОБА_1 зберігання документів протягом трьох років про проведення перевірки технічного стану та обов`язкового технічного контролю на транспортні засоби, а саме: д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , то на спростування даного факту, захисником Ганзюка В.П. надано Протоколи перевірок технічних стану вказаних вище транспортних засобів у період з 2020 по 2023 роки, а тому в цій частині винуватість ОСОБА_1 , на переконання суд, у є недоведеною та спростовується наданими захисником доказами.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винуватим.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 221, 251, 252, 268, 276, 279, 283, 284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 7 ст. 164 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК