Справа№938/199/23
Провадження № 3/938/111/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно даних протоколу: зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , українки, громадянки України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП,

без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ВСТАНОВИВ:

згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023, на розгляд судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джуса Р.В. передано адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №437188 від 22.03.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , 22.03.2023 близько 11год 00хв. за місцем свого проживання в с.Буковець Верховинського району Івано-Франківської області неналежно виховує своїх трьох малолітніх дітей, а саме: не створено жодних умов для виховання та навчання дітей. Мати ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та залишає своїх дітей на тривалий час на сторонніх людей.

До суду ОСОБА_1 , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, за адресою зазначеною у протоколі, не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на наведені обставини, оскільки відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою при розгляді справи, приходжу до висновку, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 жодним чином не призведе до порушення її процесуальних прав.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.184 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП передбачає ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких діях: ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини, як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких відносяться: виховування дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя; зобов`язання поважати дитину; у разі передачі дитини на виховання іншим особам піклуватися нею (батьківське піклування); забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини та фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП

Згідно ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. Під невиконанням обов`язків по вихованню і навчанню дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх. Ухилення батьків і осіб, що їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності. Виховання складається з різного роду дій батьків, одним з елементів яких є нагляд за поведінкою дитини.

У протоколі про адміністративне правопорушення, складеному ДОП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Остапенко Я.В. зазначено, що ОСОБА_1 , 22.03.2023 близько 11год 00хв. за місцем свого проживання в с.Буковець Верховинського району Івано-Франківської області неналежно виховує своїх трьох малолітніх дітей, а саме: не створено жодних умов для виховання та навчання дітей. Мати ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та залишає своїх дітей на тривалий час на сторонніх людей. Разом з тим, таких заходів ст. 150 СК України не містить.

В той же час, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та залишає на тривалий час своїх малолітніх дітей на стронніх людей. Однак, жодних доказів на підтвердження цього, особа, яка склала протокол, до матеріалів справи не долучає.

Так, як вбачається з долученої до матеріалів справи характеристики №8 від 22.03.2023 Буковецького старостинського округу гр. ОСОБА_1 , є постійною жителькою с. Буковець Верховинського району Івано-Франківської області , алкогольними напоями не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Зауваження на її незадовільну поведінку до Буковецького старостинського округу поступали від рідних та односельчан при участі працівників служби у справах дітей та працівників Верховинського РВП.

Жодних заяв від родичів чи односельчан ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя до сільської ради, служби у справах дітей чи до органів поліції матеріали справи не містять. Також до матеріалів справи не долучено письмових пояснень осіб, які протягом тривалого часу здійснювали догляд за малолітніми дітьми ОСОБА_1 .

Свідки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, в судове засідання не зявились.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v.Russia",рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд звертає увагу, на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів скоєння адміністративного правопорушення.

Отже в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її малолітніх дітей.

У відповідність до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, коли відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 3 ч. 1ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП не доведена та в діях останньої відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184КУпАП, в зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.7,9,247,284, ч. 1 ст.184 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Роман ДЖУС