КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1672/2023
Справа 357/811/23
Головуючий в суді І інстанції Дубановська І.Д.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Олійника Олега Олександровича, особи, що притягається до адміністративної

розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Олійника Олега Олександровича на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у порушенні п. 2.3 б, 8.4 б Правил дорожнього руху і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення керування транспортними засобами строком на 6 місяців, стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 27 грудня 2022 року о 17:20 в м. Біла Церква на бул. Олександрійський, 95/1, керуючи транспортним засобом Lexus GS 300 д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважним, не дотримався вимог дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", в результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася по головній дорозі, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3 "б", 8.4 "б" ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У апеляційній скарзі, поданій 16 лютого 2023 року, захисник Олійник О.О.. посилався на те, що постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а захід стягнення підлягає зміні, оскільки суд, всупереч принципам об`єктивності, співрозмірності, необхідності та пропорційності, своєю постановою притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Сторона захисту не заперечує щодо наявності події та складу адміністративного правопорушення, заперечення лежить в площині призначеного покарання, так як воно є явно необґрунтованим та непропорційним вчиненому правопорушенню.

Наводив зміст ст. 1, 23 КУпАП, зазначив, що судом встановлено, що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому ним діянні, а також встановлено відсутність обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність. Крім того, встановлено, що раніше ОСОБА_1 не притягався до адміністративної відповідальності.

Потерпіла сторона майнових вимог до ОСОБА_1 не заявила, останній добросовісно з`явився до суду, свою вину визнав та просив суворо не карати. Будь-яку майнову шкоду безумовно погоджується відшкодувати винній стороні. Під час складання матеріалів адміністративного правопорушення ОСОБА_1 добросовісно виконував усі вказівки працівників поліції, місце ДТП не покинув, великої майнової шкоди не спричинив. У потерпілої сторони мали місце легкі подряпини на задньому бампері зліва. Враховуючи вищевикладене, виникає сумнів щодо об`єктивності та співрозмірності призначеного покарання стосовно самого діяння.

Зазначив, що позбавлення права керування транспортними засобами є найтяжчою санкцією, що передбачена ст. 124 КУпАП. З одного боку, суд в мотивувальній частині зазначає, що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому ним діянні, а також встановив відсутність обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність та те, що до адміністративної відповідальності останній не притягався, і водночас ухвалює рішення, яким застосовує найтяжчу санкцію ст. 124 КУпАП.

Посилався на рішення ЄСПЛ в справах "Надточій проти України", "Шмауцер проти Австрії", "Маліге проти Франції", "Скоппола проти Італії", доводив до відома суду, що ОСОБА_1 офіційно не працює та знаходиться в пошуках офіційної роботи, єдиним джерелом доходів в сім`ю є періодичне зайняття перевезенням пасажирів (таксі), таким чином, суд першої інстанції накладенням санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців позбавляє можливості ОСОБА_1 заробляти собі на життя та сильно обтяжує його становище.

На підставі вищевикладеного просив змінити захід стягнення, визначений постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року в справі № 357/811/23, а саме позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців ОСОБА_1 на більш м`яку санкцію у вигляді накладення штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову без змін, вказувала на особу порушника як такого, що притягався до відповідальності, посилалась на те, що має матеріальні і моральні претензії до правопорушника та буде звертатися до суду про відшкодування шкоди.

Заслухавши пояснення захисника Олійника О.О. та особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту вини ОСОБА_1 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди стверджуються зібраними у справі доказами та не заперечуються захисником в апеляційній скарзі.

Разом з тим, незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові суд зазначив про те, що при накладенні адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, суд взяв до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу порушника та ступінь його вини, наведені вище мотиви суду про накладення саме такого виду адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП, не можуть бути визнані обґрунтованими та такими, що в повній мірі відповідають вимогам ст. 33 цього Кодексу, яка визначає загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного порушника такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 р. «Трегубенко проти України»).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Суд апеляційної інстанції нагадує, що відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 92 Конституції України адміністративну відповідальність визначено одним із основних видів юридичної відповідальності в Україні. Вона виступає наслідком невизнання або неналежного виконання особою норм законодавства, що тягне невідворотність реагування держави на адміністративні правопорушення і встановлюється виключно її законами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд наголошує, що соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.

Адміністративно-деліктне законодавство в Україні побудоване на принципі, що адміністративне стягнення не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням, досягти чого без встановлення характеризуючих даних не вбачається за можливе.

Приписи ст. 33 КУпАП регламентують правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення у межах, встановлених нормативним актом, який передбачає відповідальність за його вчинення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За положеннями ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Тобто санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною та передбачає можливість накладення декілька видів адміністративного стягнення, серед яких позбавлення права керування транспортними засобами - є найбільш суворим за своїм видом.

Положеннями ч. 2 ст. 30 КУпАП регламентовано, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Разом із тим, в оскаржуваній постанові судом першої інстанції не мотивовано, яким чином він дійшов висновку, що порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху було саме грубим.

Крім загальних формулювань про грубе порушення ПДР, в оскаржуваній постанові не наведено жодних конкретних даних про особу ОСОБА_1 , його майновий стан та інші обставини, що характеризують його особу, які б дозволили зробити висновок, що для досягнення мети адміністративного стягнення є необхідним застосування до нього такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, хоча і в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП.

Крім того, санкцією ст. 124 КУпАП, крім позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, передбачений такий вид адміністративного стягнення, як штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак можливість накладення на ОСОБА_1 цього адміністративного стягнення судом навіть не розглядалась, оскільки в постанові суду не наведено жодного обґрунтування того, чому суд надав перевагу більш суворому виду адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП та яким чином це стягнення буде сприяти запобіганню вчиненню порушником нових правопорушень.

Також, як в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, так і в оскаржуваній постанові, відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 раніше допускав грубі порушення правил дорожнього руху або що він протягом року повторно порушив порядок користування правом керування транспортними засобами, що могло б свідчити про наявність обставини, яка вимагає застосування більш суворого виду адміністративного стягнення, з числа тих, які передбачені санкцією ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його наслідки (у транспортного засобу потерпілої особи наявні подряпини заднього бамперу, подряпини лівого заднього крила, проріз заднього лівого колеса, у транспортного засобу ОСОБА_1 пошкодження переднього бамперу; відомості про пошкодження інших транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна в матеріалах справи відсутні), дані про його особу та матеріальний стан, на які апелянт посилається у своїй апеляційній скарзі, зокрема на те, що він повністю визнав свою вину та безумовно погоджується відшкодувати потерпілій стороні будь-якому заподіяну їй майнову шкоду, а також на те, що транспортний засіб є для нього єдиним джерелом заробітку, і що раніше він у ДТП не потрапляв, а відтак застосування більш тяжкого стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортного засобу є надмірно суворим, суд апеляційної інстанції вважає за можливе змінити оскаржувану постанову судді в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, тим самим задовольнивши його апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, в решті постанову слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Олійника Олега Олександровича задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в частині призначення стягнення змінити, обравши ОСОБА_1 стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме вісімсот п`ятдесят (850) гривень.

В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.