Справа № 456/110/23
Провадження № 3/456/268/2023
ПОСТАНОВА

іменем України

07 березня 2023 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 135458 від 22.12.2022 ОСОБА_1 22.12.2022 о 21:00 в АДРЕСА_1 вчинив сімейний конфлікт, а саме: нецензурно висловлювався, ображав колишню дружину ОСОБА_2 , крім того, порушив ТЗП серії АА № 204791, вчинивши домашнє насильство психологічного характеру, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 при розгляді справи вину заперечив. Вказав, що насильства щодо колишньої дружини не вчиняв, ініціатором контактів з нею не був, а відповідно термінового заборонного припису не порушував. З ОСОБА_2 він влітку минулого року розлучився, у них є спір про нерухомість, зокрема, й щодо будинку, в якому вони обоє проживають на даний момент із двома синами. Додав, що колишня дружина не дає йому спокійно жити у вказаному будинку, тому з метою нашкодити йому колишня дружина ОСОБА_2 постійно вживає заходів щодо виклику працівників поліції, перед цим провокуючи його на сварку. Саме тому він почав знімати на відео своє перебування та пересування в будинку, щоб підтвердити відсутність будь-якого психологічного чи фізичного насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 .

Захисниця ОСОБА_2 адвокат Гошовська Я.А. у судовому засіданні заперечила щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, стосовно складеного відносно її підзахисного протоколу про адміністративне правопорушення, у фабулі якого не відображено диспозиції статті 173-2 КУпАП, оскільки не вказано, в чому виразилось домашнє насильство психологічного характеру, що є безумовною підставою для закриття провадження у даній справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Окрім того, додала, що будинок, в якому проживає її підзахисний з двома синами та колишньою дружиною ОСОБА_2 , належить йому на праві власності, оскільки ця нерухомість була придбана ним за договором дарування, проте колишня дружина ОСОБА_2 вважає, що вправі претендувати на частину цієї нерухомості, а тому за захистом свого порушеного, на її думку права, звернулася до суду з безпідставним позовом. Наполягає, що між її підзахисним та його колишньою дружиною існують три невирішені судові спори, а тому задля тиску на її підзахисного колишня дружина ОСОБА_2 провокує його на постійні конфлікти, постійно з`ясовує з ним стосунки, проте це аж ніяк не свідчить про будь-яке домашнє насильство у цій, вже колишній, сім`ї.

Особа, зазначена потерпілою в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Надала пояснення, згідно з якими підтвердила усі обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно її колишнього чоловіка за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказала, що останній вкрай негативно впливає на її психологічний стан та стан їх синів, вона була змушена звертатись за допомогою до практикуючого психолога. Додала, що в той день конфлікт спровокував, як завжди, її колишній чоловік, який не дає спокійно проживати в одному будинку їй та їх синам, під час конфлікту її колишній чоловік ОСОБА_1 її ображав нецензурними словами, погрожував, порушив заборонний припис щодо контактування з нею. Спричинення їй та дітям емоційної невпевненості, психологічних страждань, погіршення якості їхнього життя, перебування у пригніченому тривожному стані, а також потреби психологічної допомоги підтверджується доданими довідками практикуючого психолога.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гошовської Я.А., вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Згідно статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

За змістом пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під час судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення не встановлено того факту, що саме 22.12.2022 близько 21:00 за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив психологічне домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 чи вчинив умисне порушення термінового заборонного припису, однак знайшло своє підтвердження те, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Стрийському міськрайонному суді Львівської області перебувають три невирішені судові спори, а саме: з приводу визнання права власності на 2/3 частини майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, з приводу визнання особи такою, що втратила сервітутне право на користування чужим нерухомим майном, та з приводу визнання правочину удаваним й визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дійсним є лише факт того, що між колишнім подружжям ОСОБА_4 відбулась чергова конфліктна сімейна ситуація, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством чи порушенням термінового заборонного припису в розумінні норм чинного законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Так, конфлікт (від лат. Conflictus - зіткнення, сутичка) це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфліктом є також ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. Типи конфліктів: 1) реальний конфлікт - це конфлікт, який об`єктивно існує і адекватно сприймається; 2) випадковий, або умовний конфлікт залежить від обставин, що можуть змінюватися, але ці обставини не усвідомлюються конфліктуючими сторонами; 3) зміщений конфлікт реальний конфлікт, за яким приховується інший конфлікт, що є справжнім чинником конфліктної ситуації; 4) помилково дописаний конфлікт конфлікт, що помилково тлумачиться; 5) латентний конфлікт - конфлікт, який має відбутися, але не виникає, тому що не усвідомлюється; 6) хибний конфлікт у цьому випадку реальних підстав для конфлікту не існує, об`єктивно його немає, але він виникає у свідомості конфліктуючих сторін через помилкове сприймання та розуміння ситуації.

При цьому контакт (від лат. contactus дотик) це зіткнення, зв`язок, взаємодія в роботі, узгодженість дій.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Разом з цим, у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Фактично, описаний у письмових поясненнях ОСОБА_2 її психоемоційний стан був викликаний самою подією 22.12.2022, яка відбулася вчергове, а не протиправною поведінкою ОСОБА_2 , яка б підпадала під диспозицію ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також суддею не було встановлено наявність у діях ОСОБА_1 умислу, спрямованого на вчинення відносно колишньої дружини чи його дитини будь-яких протиправних діянь психологічного характеру, котрі б могли завдати шкоди фізичному або психічному їх здоров`ю, чи порушення термінового заборонного припису в частині контактування з потерпілою ОСОБА_2 .

З долученою стороною захисту відео події 22.12.2022 встановлено, що ОСОБА_1 не контактував з колишньою дружиною ОСОБА_2 , оскільки на згаданому відео зафіксовано, що при їх зоровій зустрічі першим було попередження ОСОБА_2 про виклик поліції, яке адресувалося ОСОБА_1 . Враховуючи спільне проживання сторін та відсутність заборони щодо такого, наявність майнових спорів між ними, суд доходить висновку, що саме ОСОБА_2 шукала згаданого контакту з ОСОБА_1 , про заборону якого йдеться в терміновому заборонному приписі.

Відтак встановлені обставини справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності дають судді підстави для висновку, що направлені до Стрийського міськрайонного суду Львівської області матеріали відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення. Окрім того, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції названої норми КУпАП, інспекторка ВРПП Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Чичерська Г.М. зобов`язана була при складанні 22.12.2022 протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 135458 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство та порушення термінового заборонного припису, а також вказати, яка саме шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю визначених нею ж у цьому протоколі в якості потерпілих ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 , що прямо витікає з диспозиції названої статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, порушення заборонного припису із зазначенням форми та способу контакту, тощо), що є обов`язковим, проте цього згаданою інспекторкою поліції зроблено не було.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово висловлювався щодо порушення стандартів розгляду проваджень у справах про адміністративні правопорушення, з-поміж іншого у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський Суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

То ж суддя, враховуючи усе вищезазначене, відповідно до положень статей 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, вважає, що у діях особи, який притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а, отже, є підстави для застосування наслідків цього, визначених пунктом 1 ст. 247 КУпАП, без необхідності повернення складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 135458 від 22.12.2022 для належного оформлення.

Так, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, суддя враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Керуючись ст. 247, 279, 283, 284, 287, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Л.В.Гула