Номер провадження: 33/813/716/23
Номер справи місцевого суду: 946/75/23
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретаря судового засідання Гасанової Л.Я.кизи, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023 року

установив

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 01.01.2023 року о 19 годині 52 хвилини ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21011 д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичній установі, відмовився. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із оскарженою постановою суду та вважає її винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки:

-причин зупинки транспортного засобу під його керуванням у співробітників поліції не було;

-в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував автотранспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП не зазначено;

-матеріали справи містять докази порушення поліцейськими процедури проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та не містять доказів його вини, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, однак такого огляду проведено не було;

-в матеріалах справи відсутня відеофіксація відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1 містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивує тим, що хоча він і був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, однак копію повного тексту оскаржуваної постанови отримав лише 05.04.2023 року, а тому й просить поновити йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, зокрема, шляхом СМС-повідомлення на номер його мобільного телефону, який вказаний в матеріалах справи, так і шляхом телефонограми за вказаним номером телефону.

Будь-яких заяв, або клопотань від апелянта про причини неявки до суду апеляційної інстанції у судове засідання, призначене на 15.05.2023 року, не надходило.

В подальшому, постановою Одеського апеляційного суду від 14.06.2023 року було задоволено клопотання апелянта та призначено розгляд його апеляційної скарги у режимі відеоконференції із прміщенням Ізмаїльського міськрайонного суду.

Однак, у судове засідання апеляційного суду, призначене на 19.06.2023 року, ані ОСОБА_1 , ані його представник, повідомлені належним чином не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права осіб на доступ до правосуддя, які були завчасно повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з оскаржуваної постанови та інших матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні 31.03.2023 під час розгляду та винесення оскаржуваної постанови (а.с. 16-19).

Разом із тим, відповідно до розписки наявної в матеріалах справи (а.с. 23), постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023року, ОСОБА_1 була вручена лише 05.04.2023року.

Оскільки постанова суду першої інстанції не була надіслана ОСОБА_1 факт її отримання 05.04.2022 року підтверджується матеріалами справи, зокрема і подача апеляційної скарги у строк, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про законність постанови суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Так, згідно з протоколом серії ААБ № 227667 від 01.01.2023 року, водій ОСОБА_1 , 01.01.2023 року, о 19 год. 52 хв., на трасі Одеса-Рені (на Бухарест) 218 км. Одеська область, Ізмаїльський район рухався на транспортному засобі «ВАЗ 21011» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.. Семена Палія в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 227667 від 01.01.2023 року ОСОБА_1 відмовився підписати, так само як надати пояснення.

Зазначені обставини підтверджуються відеозаписами з місця події які були досліджені судом першої інстанції, та які не спростовані самим ОСОБА_1 , який також не зазначав про викладення в них відомостей, що не відповідають дійсності.

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано як пройти огляд на газоаналізаторі «Драгер», так і у медичному закладі, його відмова від медичного обстеження беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, автомобіль був переданий гр. ОСОБА_2 для транспортування до місця стоянки (а.с. 3).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, відповідно до наявних відеозаписів з боді-камер поліцейських, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти медичний огляд, але останній в відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 01.01.2023 року, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, який беззаперечно підтверджує відомості викладені в протоколі та вину правопорушника.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

На відеозапису зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, що на відеозаписі відсутня відеофіксація його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є неприйнятними та спростовуються відеозаписами долученими до матеріалів справи (а.с. 5).

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів про його перебування у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та декларативними, з огляду на те, що ОСОБА_1 не інкримінується керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п.2.9а ПДР, а навпаки йому інкримінується відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що передбачено п.2.5 ПДР.

Застосовуючи адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини. Стягнення застосовано в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Рішення суду в цій частині також відповідає сталій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема висновку у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, в якому Суд у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, в апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в районному суді.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови судді районного суду.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити процесуальний строк на оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець