ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4479/22
Провадження № 3/210/168/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"28" березня 2023 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

07.12.2022 року до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 23 листопада 2022 року серії ААД №421479, вбачається, що 23.11.2022 року об 11 год. 49 хв. в Дніпропетровській області, місто Кривий Ріг, Металургійний район, вулиця Вокзальна 8, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом RENAULT LOGAN днз НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, сповільненість мови, ходи, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820 та огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 присутній не був, через канцелярію суду надав письмові пояснення, просив розглядати без його участі.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, вину не визнає, оскільки транспортним засобом 23.11.2022 року не керував та не мав такого наміру, функції водія не виконував.Надалі у поясненнях зазначив, що22.11.2022 року припаркував свій автомобіль Renault Logan на дорозі біля будинку по вулиці Вокзальній 8, що поряд з його місцем мешкання. 23.11.2022 року приблизно об 11:15 годин пішов до свого автомобіля з метою зарядити телефон, оскільки у його житлі через аварійні відключення електроенергії довгий час не було світла. Перебуваючи в своєму автомобілі Renault Logan, який в нерухомому стані був припаркований з вимкненим двигуном, заряджаючи телефон, через деякий час заснув. Приблизно об 11.50 годин до автомобіля підійшов невідомий чоловік, який почав сваритися, звинуватив, що його автомобіль заважає, після чого викликав працівників поліції. Під`їхав екіпаж патрульної поліції та працівники поліції запропонували пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора Драгер, на що він погодився. Працівники поліції не надали газоаналізатор Драгер, а почали схиляти відмовитись від проходження огляду, зазначивши, що тест все одно виявиться позитивним, автомобіль евакуюють на штрафмайданчик. Прав доведено та роз`яснено не було, наслідки складання протоколу не роз`яснили. Вважає, що поліцейські взагалі не могли вимагати проходження будь якого огляду, оскільки транспортним засобом у вказаний в протоколі час не керував і не мав наміру, автомобіль не зупиняли, від проходження огляду не відмовлявся, тому вину не визнає.

Суд, дослідивши надані до справи докази, приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1.3. ПДР України, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути притягнена особа, яка є водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З відеозапису, переглянутому в судовому засіданні, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи вбачається, що рух автомобіля RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано, зупинка даного автомобіля працівниками поліції на відеозаписі також не зафіксована, доказів того, що ОСОБА_1 23 листопада 2022 року о 11 год. 49 хв. керував транспортним засобом на відеозаписах відсутні.

Досліджений відеозапис «clip-1» розпочинається з моменту, коли працівники поліції під`їхали до автомобіля RENAULT LOGAN, який стоїть на узбіччі в нерухомому стані з вимкненим двигуном. Місцезнаходження ОСОБА_1 на момент приїзду працівників поліції встановити неможливо, оскільки надалі на відеозаписі працівники поліції біля службового автомобіля спілкуються з особою, яка зі слів себе засвідчила, як ОСОБА_2 . На відеозаписі відсутній рух автомобіля RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , також відеозаписом не зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці для водія.

Суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_2 , оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції не встановили особу свідка, будь-яких документів на підставі яких можливо засвідчити особу не запрошували при відібранні пояснень. У поясненнях від 23.11.2022 року відібраних інспектором Кравченко О.Д. графа 8 у якій необхідно зазначити «Номер паспорта або документ, який засвідчує особу», і яка є обов`язковою для заповнення, є незаповненою, що є неприпустимим порушенням. Тобто пояснення не містять інформації щодо документів на підставі яких працівники поліції засвідчили особу свідка ОСОБА_2 . Окрім цього, з відеозапису вбачається, що особа, яка представилась представникам поліції, як ОСОБА_2 під час відібрання у нього пояснень, наполегливо спонукає працівників поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, проте працівники поліції на той час взагалі не спілкувались, не встановлювали ознаки сп`яніння і не пропонували проходження огляду ОСОБА_1 , у зв`язку з чим є обґрунтовані сумніви в неупередженості відповідної особи та наданих ним поясненнях.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено відсутність доказів керування ОСОБА_1 23 листопада 2022 року о 11 год. 49 хв. транспортним засобом RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки ані відеозаписів, ані будь-яких інших належних та допустимих доказів, які можуть підтвердити факт керування ОСОБА_1 до матеріалів адміністративної справи не долучено

Отже, пояснення ОСОБА_1 , що він не керував 23 листопада 2022 року об 11 год. 49 хв. транспортним засобом, підтверджуються дослідженим відеозаписом, і жодними доказами не спростовується.

Суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише водій транспортного засобу, тобто особа, яка ним керує. Тобто предметом доказування між іншим є і те, що певна особа керувала транспортним засобом будучи в стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, або за певними ознаками можна вважати, що перебувала в такому стані при відмові від проходження відповідного огляду.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів керування 23 листопада 2022 року о 11 год. 49 хв. ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Однак, дослідивши диск з відеозаписами долучений до матеріалів справи, суд звертає увагу, що відсутній час фіксування з 12.25 до 13.00 години 23 листопада 2022 року, тобто долучений відеозаписфрагментарний, епізодичний, не є безперервним, не містить усіх обов`язкових відомостей для об`єктивного розгляду справи, що суперечить п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що даний доказ не відповідає вимогам достовірності.

Суд критично оцінює письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вони складені шляхом внесення в заздалегідь виготовлений машинописний текст бланку рукописної інформації та мають однаковий зміст. Також суд звертає увагу, що відповідно до дослідженого відеозапису «clip-2» проміжок часу з 12.24.30 год. до 12.25.00 год., свідок ОСОБА_3 ставить підпис в незаповненому бланку пояснень і незаповненому протоколі про адміністративне правопорушення, що є неприпустимим порушенням, відповідно викликає сумнів у достовірності таких пояснень. Крім цього, пояснення вказаних свідків не містять інформації щодо документів на підставі яких працівники поліції встановили особи свідків, не містять в собі ніяких відомостей з якими саме ознаками сп`яніння перебувала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. З таких пояснень свідків неможливо встановити чи були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, при цьому через відсутність даних відомостей, їх також неможливо зіставити з тими ознаками сп`яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та таким чином перевірити обґрунтованість вимог співробітників патрульної поліції для проходження правопорушником відповідного огляду на стан сп`яніння, від якого нібито відмовився..

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , через що його не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а отже дії працівників патрульної поліції викликають сумнів щодо законності вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння.

Приймаючи дане рішення, суддя керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції Україниособа не зобов`язана доводити свою невинуватість. Крім того, згідно чинного законодавства, вина особи у вчиненні будь-якого проступку (в тому числі адміністративного правопорушення), повинна бути доведена в установленому законом порядку тобто, в межах процедури, чітко визначеної нормативно правовим актом.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви стосовно доведеності вини ОСОБА_1 ... трактуються на його користь.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення .

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: Р. Є. Скотар