Справа №489/2074/22
Провадження № 33/812/262/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Губницького Дмитра Григоровича у приміщенні цього ж суду 24 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано виним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№325713 від 17 липня 2022 року, який разом з матеріалами був направлений на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва, водій ОСОБА_1 17 липня 2022 року о 08 год 00 хвил. керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві, Інгульский район, по пр. Богоявленському, 8 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Апелянт зазначив, що постанова винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при розгляді справи судом не було враховано всіх обставин, які впливають на прийняття правильного рішення, та не вжито заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх доказів по справі.

На його думку, в матеріалах справи відсутні відомості, що саме ОСОБА_1 17 липня 2022 року керував транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що згідно відеозапису, долученого до протоколу, ОСОБА_2 перебував на водійському місці належного йому (згідно протоколу) автомобілю. Проте з відеозапису вбачається, що коли працівники поліції прибувають за викликом територіальної оборони на місце знаходження автомобіля, то ОСОБА_2 не керував автомобілем і він не був в русі, а стояв біля паркану поруч припаркованого автомобілю, який стояв з увімкненими габаритами в аварійному режимі.

На судовому засіданні ОСОБА_2 надав пояснення, що не керував автомобілем та не знаходився в русі, а був біля автомобіля поруч паркану на момент прибуття працівників патрульної поліції, що зафіксовано нагрудними відеокамерами поліцейських. Будь-яких письмових пояснень, даних, рапортів від представників тероборони, поліції, які на припущення суду першої інстанції зупинили автомобіль, який був в русі і за кермом знаходився ОСОБА_2 , до складеного протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції не залучалося та суду не надано.

Також, ОСОБА_2 в суді першої інстанції надав пояснення, щодо заперечення керування автомобілем, а саме те, що 17 липня 2022 року, зранку він їхав в якості пасажира, а за кермом був його товариш ОСОБА_3 .

Вони рухалися по проспекту Богоявленському і в районі автобусної зупинки «Авангардна» машина почала глохнути, поки зовсім не зупинилася. Вони домовилися, що ОСОБА_1 буде чекати в автомобілі на аварійному режимі, а він поїде за знайомим слюсарем, щоб він подивився на місці, чи можливо полагодити автомобіль.

Поки чекав товариша зі слюсарем, вирішив вийти з автомобіля та став біля паркану на невеликій відстані від припаркованого автомобіля покурити, і в цей час до нього під`їхали озброєні представники територіальної оборони та працівники поліції, які почали до нього прискіпуватися і вимагати обшукати автомобіль, на що той відповів, що вони не мають права цього робити без дозволу (ухвали) суду.

Працівники територіальної оборони сприйняли зауваження ОСОБА_1 агресивно і почали сваритися і погрожувати зброєю, а також, що зараз заберуть автомобіль для потреб армії.

ОСОБА_1 обурився та став їм доводити, що вони не мають право так вчиняти і будуть за такі незаконні дії покарані.

ОСОБА_1 зауважує, що після таких його висловлювань працівники територіальної оборони застосували до нього силу та почали обшукувати, забрали телефон і почали вимагати, щоб він їм показав його зміст.

ОСОБА_1 , щоб не загострювати обстановку, був вимушений виконувати всі їх незаконні вимоги бо розумів і знав, що йде війна і було багато випадків, коли представники територіальної оборони перевищували свої повноваження і застосовували зброю проти цивільних, коли для цього не було жодних підстав. Також, йому було відомо, що було багато випадків, коли безпідставно забирали транспортні засоби у цивільних.

Працівники територіальної оборони сказали, що зараз приїдуть їх знайомі з патрульної поліції і якщо він, щось «викине» або поскаржиться на них за їх протизаконні дії та не буде виконувати «прохання» працівників патрульної поліції про складання протоколу відносно нього, то вони все зроблять, щоб забрали автомобіль і що він потім дуже пожалкує.

ОСОБА_1 наголошує, що коли, приїхала патрульна поліція, він розумів, що будь-яке складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього буде незаконне, тому що він не керував автомобілем і таких доказів про його керування не може бути апріорі, тим паче потім при складанні протоколу працівники поліції не надали йому для ознайомлення та підпису акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів та письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, що також є порушенням.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_3 який зазначив, що 17 липня 2022 року саме він, а не ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

В протоколі серія ААБ№325713 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 не зазначено жодної із ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені працівниками поліції.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення.

Крім того в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), до протоколу про адміністративне правопорушення не додано направлення ОСОБА_4 до медичного закладу для встановлення перебування його у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ОСОБА_5 не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

Відеозаписи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, оскільки надане відео не є безперервним, а особу не було повідомлено про його проведення.

При ухваленні постанови суд першої інстанції порушив практику ЄСПЛ та ст.62 Конституції України, оскільки не можна вважати, що винуватість ОСОБА_1 доведено поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ№325713 від 17 липня 2022 року, ОСОБА_1 17 липня 2022 року о 08 год 00 хвил. керував транспортним засобом Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві, Інгульский район, по пр. Богоявленському, 8 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Протокол підписаний ОСОБА_1 .

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив, що не згоден, викладений далі текст є незрозумілим.

Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейськими на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами: відеозаписом правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліції, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і в якому зафіксовані усі викладені в протоколі серії ААБ№325713 від 17 липня 2022 року обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Зокрема, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як працівниками поліції за допомогою алкотестеру, так і у медичному закладі. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення апелянтом факту керування ним транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№325713 від 17 липня 2022 року долучено диск з відеозаписом подій 17 липня 2022 року.

З початку відеозапису вбачається, що автомобіль марки «Mitsubishi Outlander номерний знак НОМЕР_1 , припарковано з ввімкнутим покажчиком аварійного сигналу, а ОСОБА_1 спочатку знаходиться на узбіччі дороги, а потім, після приїзду екіпажу поліцейських, - у салоні автомобілю на місці водія, працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу (повідомлення від інших водіїв щодо неналежного руху автомобілю на проїзній частині, про що доповіли іншій поліцейський та представник ТРО), ОСОБА_1 відповідає на питання поліцейських, надає їм відповідні документи (посвідчення водія, свідоцтво на автомобіль) ( час запису 08:32:17), з`ясовує, де буде знаходитись транспортний засіб, зазначає що зможе потім їхати (час запису 08:33:45), тобто вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність. При цьому інших осіб в автомобілі та біля автомобілю не було, факт зупинки автомобілю саме під його керуванням ОСОБА_1 не заперечував.

Зауважень щодо керування автомобілем іншою особою від ОСОБА_1 не надходило. Автомобіль належить ОСОБА_1 .

З відеозапису також вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №325713 від 17 липня 2022 року складався у присутності ОСОБА_1 .

При цьому той факт, що безпосередньо до складання протоколу про адміністративне правопорушення автомобіль перебував у русі, ОСОБА_1 не заперечує.

Не можуть спростувати факт керування автомобілем ОСОБА_1 і пояснення ОСОБА_3 , який був допитаний в якості свідка судом першої інстанції та пояснив, що 17 липня 2022 року, зранку вони з ОСОБА_1 розвозили «гуманитарку» і саме він, ОСОБА_3 був за кермом, коли на проспекті машина «заглохла», у зв`язку із чим він поїхав за допомогою, а коли приїхав, спочатку приїхали військові, а потім поліція. Склали протокол, після чого вони поїхали на СТО.

Між тим, такі свідчення спростовуються наявними у справі доказами, оскільки згідно досліджених відеозаписів, присутність ОСОБА_3 на місці події не зафіксовано. Несправність автомобілю марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 також не підтверджена. Більш того відразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 сів в автомобіль на пасажирське місце, а на водійське викликана ним інша особа, не ОСОБА_3 .

Отже, факт керування ОСОБА_1 автомобілем марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , 17 липня 2022 року о 08 год.00 хв. суд вважає доведеним.

Відеозйомка керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, так саме як необхідність зупинки при цьому виключно поліцейськими, не є обов`язковими відповідно до діючих положень КУпАП, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

За такого, посилання апелянта на те, що автомобілем ОСОБА_1 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим.

З відеозапису також вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки (час запису 08:32:48;08:33:16) або у відповідному медичному закладі (час запису 08:33:28).

Проте ОСОБА_1 відмовився від проходження зазначеного огляду (час запису 08:33:23; 08:33:32), після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неправомірну поведінку працівників територіальної оборони, тиск з їх боку, погрози щодо відібрання автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні відповідними доказами. Зокрема, такі обставини не вбачаються з наданих поліцейськими відеозаписів.

До того ж ці обставини могли бути предметом оскарження дій відповідних осіб в порядку, визначеному законом, за межами даного провадження, але докази такого оскарження у справі відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме, що відеозапис не є безперервним, не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Із відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 , особа якого, зафіксована на відеозаписі та співпадає із особою, яка була встановлена працівниками поліції, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння.

Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом. А тому, місцевий суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів перебування апелянта у стані алкогольного сп`яніння, а також ознак сп`яніння у протоколі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №325713 від 17 липня 2022 року ОСОБА_1 звинувачується не у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а у відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння. Отже доведенню у справі, яка переглядається, підлягає не факт стану алкогольного сп`яніння особи, а факт його відмови від огляду. При цьому ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені поліцейським, зазначені у протоколі.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 не оформлювалось та не було вручено йому направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень частин 2, 3, 6 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, передбачено також, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ цієї інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз наведених положень нормативних актів свідчить про те, що водій транспортного засобу направляється на огляд до закладу охорони здоров`я у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, а, відповідно, і направлення на огляд до закладу охорони здоров`я оформлюється у такому випадку, коли водій погодився пройти огляд у названому закладі.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився від проходження огляду.

ОСОБА_1 , як правильно встановив суд першої інстанції, на огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, не погодився, а тому складання поліцейським направлення не було обов`язковим.

Крім того, наведене не впливає на встановлення факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, доказів протилежного матеріали справи не містять, а викладена ОСОБА_1 версія події, навпаки, не знайшла свого підтвердження.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна