Справа № 307/1516/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.03.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з постановою, 30.04.2021, о 00 год 20 хв, у смт Солотвино, по вул. Європейській, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки "УАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Коструб В. В. вказує на незаконність та необґрунтованість постанови, вважає, що постанова скасуванню. Стверджує, що працівники поліції при направленні ОСОБА_1 на освідування порушили процедуру направлення, оскільки спочатку пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а потім - на місці зупинки автомобіля. Водночас, у працівників поліції був відсутній пристрій для вимірювання стану алкогольного сп`яніння. Стверджує, що поліцейські здійснювали відносно водія фізичний примус. Викладене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання є некоректним, оскільки не зрозумілим є те, який саме огляд водій повинен був пройти та у який спосіб. Крім того, відсутність у матеріалах справи відповідного направлення на огляд свідчить про те, що водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд. Пояснення свідка ОСОБА_2 не можна брати до уваги, позаяк останній не володіє українською мовою і потребує перекладача на румунську мову, тому його свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. На підставі вищевикладеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В., які були повідомлені про дату, час та місце судового засідання 22.03.2022, що підтверджується довідкою про доставку SMS - повідомлення від 22.12.2022, однак до суду не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Кострубом В. В. апеляційна скарга. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В. апеляційним судом береться до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався - 24.09.2021 (а. с. 28-30); 24.01.2022 (а. с. 31); 25.03.2022 (а. с. 32); 21.07.2022 (а. с. 33), і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Коструба В. В. апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №235401, 30.04.2021, о 00 год 20 хв, у смт Солотвино, по вул. Європейській, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки "УАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився, копію його отримав, що підтверджується його особистим підписом.
Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 30.04.2021, останній бере на зберігання транспортний засіб марки "УАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язується доставити автомобіль за місцем проживання ОСОБА_1 , оскільки водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а. с. 2).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №101559 від 30 квітня 2021 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять гривень) (а. с. 4).
З відеозапису, який міститься на DVD диску, що наявний у матеріалах справи убачається, що працівники поліції, зупинивши автомобіль марки "УАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 , запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, на що водій, який відрекомендувався ОСОБА_1 та вказав адресу місця свого проживання, категорично відмовився, при цьому зазначив, що вживав алкогольні напої (а. с. 5).
При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейський Лазур Р. С. мав упереджене ставлення при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він був зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих повноважень.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Отже, належними та достовірними доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджується, що на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, за що на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції при направленні ОСОБА_1 на освідування порушили процедуру направлення, оскільки спочатку пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а потім - на місці зупинки автомобіля, при цьому у працівників поліції був відсутній пристрій для вимірювання стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд такі відхиляє, оскільки при перевірці наявних у справі доказів на предмет належності, достовірності та достатності, апеляційним судом не виявлено жодних порушень процедури та порядку направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Так, окрім письмових доказів, апеляційним судом був досліджений відеоматеріал з бодікамер працівників патрульної поліції, з якого убачається, що працівники поліції під час розмови з ОСОБА_1 у зв`язку з очевидними у нього ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт вживання ним алкогольних напоїв, керування транспортним засобом та перебування в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, водій ОСОБА_1 під відеофіксацію на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відповів категоричною відмовою
Отже, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі належним чином зафіксована працівниками поліції на бодікамеру, матеріали відеозапису долучені до матеріалів справи, що відповідає вимогам частини другої статті 266 КУпАП.
Твердження апелянта про те, що викладене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання є некоректним, оскільки не зрозумілим є те, який саме огляд водій повинен був пройти та у який спосіб, апеляційний суд до уваги не бере з огляду на таке.
Так, у протоколі серії ААБ №235401 вказано, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння на пропозицію поліцейських відмовився від проходження освідування, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Отже, фабула правопорушення у протоколі відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи в цій частині визнаються як такі, що спростовуються належними у справі доказами.
Крім того, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписав протокол, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» жодних пояснень або заперечень щодо змісту протоколу не зазначив.
При цьому, протокол не містить будь-яких інших пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з приводу незгоди з його змістом. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв, мотивів незгоди з протоколом не зазначив.
Відомості про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції за фактом складання протоколу у справі також відсутні. Крім того, немає жодних даних, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірності дій працівників поліції, які за його словами, здійснювали відносно апелянта фізичний примус. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) ОСОБА_1 не надав. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції він не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що працівниками поліції були здійснені фізичний тиск або примус відносно ОСОБА_1 є такими, що свого підтвердження не знайшли.
На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №235401 від 30 квітня 2021 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є належним, допустимим та достовірним доказом у справі.
Отже, доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності вимогам законодавства протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а обставини, викладені у протоколі, апелянтом не спростовані.
Такими, що вважаються необґрунтованими є твердження апелянта про те, що пояснення свідка ОСОБА_2 не можна брати до уваги, позаяк останній не володіє українською мовою і потребує перекладача на румунську мову, тому його свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що свідок ОСОБА_2 допитаний судом першої інстанції підтвердив, що у день складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення він розписався про отримання транспортного засобу марки "УАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 на зберігання. Апеляційний суд вважає, що пояснення свідка, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вони відібрані у встановленому законом порядку, сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд не вбачає. Вказані пояснення підтверджують обставини, які викладені у письмових доказах. Разом з тим, як убачається з оскаржуваної постанови, сторона захисту під час розгляду справи у місцевому суді не надала жодних доказів, які можуть ставити під сумніви достовірність наданих вказаним свідком ОСОБА_2 вищевикладених пояснень. Тобто, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів та за відмову від надання показань за ст. ст. 384, 385 КК України, свідок ОСОБА_2 не заперечив той факт, що обставини, викладені протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 відповідають дійсності, що свідчить про те, що своєю розпискою він підтвердив, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним судом визнаються необґрунтованими твердження апелянта про те, що відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння свідчить про те, що поліцейський не направляв водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Отже, у контексті цього, апеляційний суд враховує той факт, що направлення для проходження відповідного огляду надається у разі згоди водія пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого освідування.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану адвокатом Кострубом В. В. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Коструб В. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коструб В. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН