Справа № 338/1110/22
Провадження № 33/4808/135/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2022 року о 16 годині 09 хвилин, ОСОБА_1 у селищі Богородчани по вул. Шевченка біля магазину «Сузір`я» керував транспортним засобом ЗАЗ 10307, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає постанову суду першої інстанції незаконною. Стверджує, що 23.10.2023 його безпідставно зупинили працівники поліції під приводом того, що він не ввімкнув лівий поворот.

Вказує, що він не відмовлявся від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, оскільки 7 разів продував «Драгер». Однак поліцейський принижував його дві години, провадив свавілля в той час, коли люди дивились у вікна і кричали, щоб його відпустили.

Стверджує, що перебував у тверезому стані, спиртного не вживав, ніякого направлення в Івано-Франківський наркоцентр йому не було надано, що у нього погіршувалось самопочуття і він просив поліцейського під`їхати до медичного закладу, де він міг би здати кров, однак поліцейський йому відмовив, натомість вони за відсутності свідків поїхали в поліцейський відділок.

Стверджує, що він клопотав про виклик його свідків, однак суд не взяв до уваги його пояснення та клопотання.

Зі слів апелянта, він є інвалід, живе на гормонах, лікарствах, працює вчителем, фінансове становище скрутне, однак займає активну громадянську позицію і як може долучається до допомоги ЗСУ.

Просить оскаржувану постанову визнати незаконною, провадження в даній справі закрити, визнати ОСОБА_1 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та повернути йому посвідчення водія.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати постанову суду та закрити провадження, оскільки він правопорушення не вчиняв та безпідставно притягається до адміністративної відповідальності. Стверджував, що він був безпідставно зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. Від не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, оскільки декілька разів продував «Драгер» і від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не відмовлявся.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в діях останнього відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що Богородчанський районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та повторно дослідженими апеляційним судом доказами, зокрема: даними Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031120 від 23 жовтня 2022 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1); даними долучених копій протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с. 2) та постанови за ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с. 3); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу в КНМП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння від 23.10.2022 (а.с. 4), в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі; даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені в ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; даними відеозаписів з нагрудної камери поліцейського (а.с. 9), на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», так і в медичному закладі; а також даними інших матеріалів в їх сукупності, які за змістом узгоджуються між собою.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Суд прийшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апелянт не оскаржує факту керування 23.10.2022 ОСОБА_1 транспортним засобом, руху автомобіля та його зупинки працівниками патрульної поліції. Тому у відповідній частині оскаржувана постанова, в силу приписів процесуального законодавства, не переглядається.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вбачається, що останній вважає, що підстав для зупинки його транспортного засобу у працівника поліції не було, оскільки він ввімкнув лівий покажчик повороту, у зв`язку з чим зупинка його транспортного засобу була необґрунтованою, а поліцейський не мав права пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та даними оглянутих відеозаписів.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , неправомірності дій патрульних поліцейських, які, зі слів апелянта, чинили свавілля щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та безпідставність з огляду на таке.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

У своїх рішеннях апеляційний суд неодноразово зазначав, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Згідно даних матеріалів провадження, в тому числі, що підтверджується даними оглянутих відеозаписів, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 патрульні поліцейські поцікавились, чи є проблеми у водія з автомобілем, оскільки той рухався з явними ознаками технічної несправності, а згодом взагалі заглух, на що отримали пояснення водія, що це проблеми з акумулятором, що закінчився бензин, що автомобіль взагалі несправний і він його транспортує на ремонт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські довели до відома водія причину зупинки автомобіля і вказали про не ввімкнений покажчик лівого повороту, про неналежний рух авто, що міг призвести до ДТП. Будь-яких заперечень щодо аргументів патрульних поліцейських водій не надавав.

Зафіксоване на відеозаписах повністю узгоджується з даними долучених до матеріалів провадження копіями Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №031158 від 23.10.2022 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с. 2) та Постанови серії БАД №695530 від 23.10.2022 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с. 3), за змістом яких останній порушив ПДР, не ввімкнувши покажчик повороту при зміні руху автомобіля та керував транспортним засобом за відсутності відповідного полісу страхування.

Встановлено, що указані копії адміністративних матеріалів засвідчені особистими підписами ОСОБА_1 у їх відповідних графах. Будь-яких письмових зауважень чи заперечень останній щодо складання указаних адміністративних матеріалів суду не представив.

Відтак, судом апеляційної інстанції не встановлено буд-яких процесуальних порушень зі сторони патрульних поліцейських, в тому числі на оглянутих відеозаписах відсутні належні та допустимі докази проявів свавілля зі сторони патрульних поліцейських щодо ОСОБА_1 , натомість процесуальна поведінка особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, свідчить про відсутність будь-яких заперечень щодо висунутих ОСОБА_1 адміністративних обвинувачень на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що працівники поліції правомірно 23.10.2022 зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . В матеріалах провадження відсутні дані, які б поза розумним сумнівом свідчили про неправомірну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 чи (та) недотримання працівниками патрульної поліції приписів нормативно-правових актів при виконанні службових обов`язків, перевищення службових повноважень працівниками поліції, тощо.

Крім того, на переконання апеляційного суду, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», ні в медичному закладі, оскільки він неодноразово продував у муштук (трубку газоаналізатора) та просив поліцейського під`їхати до медичного закладу , де він міг би здати кров, однак поліцейський йому відмовив. Апеляційний суд, з огляду на те, що у вину ОСОБА_1 поставлено саме відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, вважає за необхідне перевірити заперечення апелянта з цього приводу та повторно дослідити наявні в матеріалах провадження докази.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З огляду на вищевстановлену правомірність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги працівників поліції щодо його огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він не вживав алкоголь, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

За змістом пунктів 2, 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008, огляду підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами в закладах охорони здоров`я.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Даними повторно досліджених відеозаписів підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно спершу надав усну згоду на проходження освідування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» (відеофайл «…300_0006», а.с. 9), власноруч розпечатав муштук (трубку газоаналізатора), продував алкотестер кілька разів. Однак, на переконання апеляційного суду патрульні поліцейські дійшли обґрунтованого висновку про неналежне продування ОСОБА_1 газоаналізатора, яке обґрунтовано розцінили як відмову від огляду на стан сп`яніння.

Так, досліджений відеозапис засвідчує, що ОСОБА_1 неналежно виконував рекомендації працівників поліції щодо продування в муштук (трубку) газоаналізатора та імітував продування, а саме: не видихав повітря, продував недостатній його об`єм, вдавав неможливість продути саме необхідний об`єм повітря, припиняв продувати в муштук до відповідного сигналу приладу, т.п., аргументуючи неможливість продування тим, що він астматик.

Такі зафіксовані на відеозаписі невдалі спроби продування газоаналізатора, на переконання апеляційного суду, не свідчать ні про несправність приладу, Свідоцтво про повірку якого чинне до 28.09.2023 та долучено до матеріалів провадження(а.с. 8), ні про належне виконання ОСОБА_1 процесуального обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на підставі добровільної на це згоди, ні про належне виконання вимог поліцейських щодо дотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510».

Крім того, згідно даних долучених відеозаписів вбачається, що патрульні поліцейські пропонували ОСОБА_1 проїхати в медзаклад для проходження відповідного огляду, оскільки останній фактично ухилявся від огляду з допомогою «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та не продував належним чином у муштук (відеофайл «…300_0006», а.с. 9). Однак, ОСОБА_1 ствердно відмовився: «Я не їду… Я нікуди не їду» (04:46 хв відеозапису «…300_0006», а.с. 9). Вбачається, що патрульний поліцейський неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медзакладі (05:07 хв цього ж відеозапису): «Бажаєте на медичне освідування проїхати?», однак останній ствердно заперечив: «Нє» (05:09 хв відеозапису «…300_0006», а.с. 9).

З урахуванням встановленого, апеляційний суд констатує, що на правомірну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у відповідності до вимог законодавства як на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», так і в спеціалізованому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, зафіксована на відеозаписах, долучених до матеріалів провадження, повністю узгоджується з даними Протоколу про адміністративне провадження (а.с. 1), Акту огляду (а.с. 5), які підписані ОСОБА_1 особисто та які засвідчують відмову останнього від огляду на стан сп`яніння, що і поставлено йому у вину.

Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції з приводу того, що відмовляючись на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта з приводу того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована нагрудними камерами поліцейських відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в спеціалізованому медичному закладі є належним та допустимим доказом у справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, які з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності були повторно досліджені судом апеляційної інстанції (а.с. 9).

Апеляційний суд, з огляду на інформативний характер долучених відеозаписів, вважає їх належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відповідність дій патрульних поліцейських, процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тощо.

Перевіряючи на належність та допустимість як доказу протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд констатує, що протокол від 23.10.2022 щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП №2 (смт. Богородчани) старшим сержантом поліції Микицеєм М.В. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

До участі процедури оформлення адміністративних матеріалів працівники поліції правомірно залучили свідків, письмові пояснення яких долучено до матеріалів провадження, однак які апеляційний суд не бере до уваги, з огляду на те, що свідки не допитані безпосередньо в судовому засіданні. Проте, апеляційний суд констатує, що присутність свідків на місці події 23.10.2022 зафіксована на відеозаписах, долучених до справи.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Богородчанському районному суді, вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 , видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 та вручено копію протоколу, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

За змістом протоколу, транспортний засіб було залишено на місці зупинки, а ОСОБА_1 письмово зобов`язався не керувати автомобілем протягом 24 годин (а.с. 1 зворот).

ОСОБА_1 відмовився надати власноручні добровільні письмові пояснення по суті порушення у відповідній графі протоколу.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Відтак, ОСОБА_1 , за обставин, що на переконання апеляційного суду, вимагали пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, розпорядився своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд та виявив бажання не надавати будь-яких додаткових письмових пояснень щодо подій 2310.2022, в тому числі і скарг на дії поліцейських (свавілля, на якому наголошує апелянт, тощо), у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, за результатами апеляційного перегляду апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність в діях водія ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, доводи апелянта з приводу його стану здоров`я, скрутного матеріального становища, оскільки він працює вчителем, та його свідомої громадянської позиції щодо підтримки ЗСУ не можуть бути визнані обставинами, які усувають відповідальність за вчинене правопорушення.

Адміністративне стягнення, обране судом в мінімальних межах ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1 про невинуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстав для скасування обґрунтованої та законної постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв