Справа № 441/110/23 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 33/811/383/23 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гриневича Михайла Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 6 березня 2023 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього стягнення, у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 28 грудня 2022 року, о 17 годині 10 хвилин в м. Городок по вул. Перемишльській, 31, керуючи автомобілем "Renault Trafic" д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не надав дорогу пішоходам та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які рухались по пішохідному переходу, у зв`язку з чим пішоходи отримали легкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1 та 18.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, просить змінити постанову Городоцького районного суд Львівської області від 6 березня 2023 року, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. в дохід держави.

Вважає, що постанова місцевого суду є незаконною в частині накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливе.

Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, не має підвищеної суспільної небезпеки. При обранні виду адміністративного стягнення судом не враховано таких обставин, що характеризують особу правопорушника: ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір та батька пенсійного віку, тобто непрацездатних, працює без укладення трудового договору на будівництві та отримує постійний дохід. Окрім того, при воєнному стані, він як особа, яка підлягає мобілізації може використовувати право керування транспортним засобом в інтересах держави.

Вину у вчиненому визнає, добровільно відшкодував потерпілій завдані збитки та лікування, як наслідок потерпіла претензій до останнього немає, що є обставинами, які пом`якшують відповідальність за вчинення правопорушення.

Окрім того, місцевим судом не враховано відсутність обставин, які обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення.

31 березня 2023 року ОСОБА_3 та її представник в судове засідання призначене на 13 год. не прибули, подали заяву, в якій повідомляла, що отримала від ОСОБА_1 відшкодування матеріально та моральної шкоди, просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , змінити покарання, окрім того розгляд справи проводити у відсутності сторони потерпілих.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_3 та її представника потерпілих - адвоката Мартин В.І.

Заслухавши, виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку аргументів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого з ст. 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами, та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аргументи сторони захисту, що місцевим судом під час розгляду справи не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, таобрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом було враховано дані, на які, у тому числі, посилається і захисник, а саме дані про особу водія ОСОБА_1 та обставини справи.

Санкція статті 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення (в результаті якого постраждала малолітня особа ОСОБА_2 ), яке на думку апеляційного суду є доволі небезпечним; данні про особу правопорушника, який офіційно не працює, відшкодував завдану шкоду лише під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, вважаю, що до останнього не доцільно буде застосовувати штраф.

Та обставина, що ОСОБА_1 відшкодував завдану шкоду, не є безумовною підставою для зміни йому призначеного судом першої інстанції стягнення, адже в результаті дій водія ОСОБА_1 постраждала малолітня особа, окрім того водій відшкодував завдану шкоду лише перед апеляційним розглядом справи, окрім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 вибачення у потерпілих не просив, не цікавився станом здоров`я постраждалих.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Городоцького районного суду Львівської області від 6 березня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.