Пр.№ 3/756/374/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 376318, 27 жовтня 2022 року близько 11 год. 32 хв., рухаючись по вул. Велика Кільцева, 4В в м. Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що в стані наркотичного сп`яніння транспортним засобом не керував, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейськими не відмовлявся оскільки йому взагалі не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, крім того після складання протоколу він продовжував керувати автомобілем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За вказане правопорушення передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 1 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

-керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису, факт відмови ОСОБА_1 не зафіксований. Крім того, у цьому відеозаписі відсутні видимі ознаки наркотичного сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей, які не реагують на світло, огляд працівниками поліції на виявлення цих клінічних ознак не проводився.

Крім того, з оглянутого у судовому засіданні відеозапису з бодікамер інспектора вбачається, що в ході розмови працівники поліції з`ясовують чи вживав протягом останнього часу наркотичні засоби ОСОБА_1 і неодноразово вказують на те, що близько року тому він уже був притягнутий до відповідальності за ст.130 КУпАП, отримавши відповідь про те, що близько трьох тижнів назад «курив» з друзями, працівники поліції починають переконувати ОСОБА_1 , який на той момент погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога, що за результатами огляду все одно буде підтверджено факт сп`яніння і тоді у протоколі буде зазначено про це, що може призвести постановку на облік лікаря-нарколога. У випадку відмови від проходження огляду у протоколі буде зазначено про наявність лише ознак такого сп`яніння, що не призведе до вищевказаних наслідків.

Таким чином, на переконання суду, дії поліцейських, які замість виконання вимог Інструкції та направлення особи(її супроводження, оскільки огляд має відбуватись у присутності поліцейських), яка погоджувалась на проходження огляду до закладу охорони здоров`я, почали обговорювати наперед результати такого огляду, надавати власні рекомендації, лякати ймовірними наслідками, які не передбачені вимогами чинного законодавства, свідчить про провокацію вчинення правопорушення, оскільки особа сприймає такий варіант дій як можливу альтернативу, не усвідомлює протиправність таких дій, вчиняє дії під тиском визначених працівниками поліції наслідків. Зазначені обставини вказують на те, що працівники поліції своїми діями сприяли тому, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Частинами 1 - 3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Тобто, особа не зобов`язана доказувати свою невинуватість і її поведінка вважатиметься правомірно, доки не буде доказано зворотне.

У Рекомендації No R (91) 1 Комітета Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до положень ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до ст.62 Конституції України, трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що згідно п.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.247 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А. М. Майбоженко