Номер провадження: 33/813/410/23
Номер справи місцевого суду: 496/441/22
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя Кутурланова О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Виходець А.В.,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - Татаровського В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.01.2023 року якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_1

визнано винним за ч.1. ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.01.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 4536,80 гривень.

Відповідно до постанови суду, 09.01.2022 року о 21:40 годині в Одеській області Одеського району автодорога Київ-Одеса 450км ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності інспектора з ввімкнутою бодікамерою 474908. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, просив скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06.01.2023 року та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при цьому справа про адміністративне правопорушення розглядалася без його участі, тому постанова суду підлягає скасуванню.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06.01.2023 року.

Клопотання про поновлення строку обґрунтовує тим, що він не був належним чином повідомлений про час та дату судових засідань у справі, тому постанова суду ухвалена без його участі. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного його повідомлення про дату судового засідання. Копії оскаржуваної постанови він не отримував, дізнався про неї з Єдиного державного реєстру судових рішень, де вона була оприлюднена лише 20.02.2023 року.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 під час ухвалення постанови у судовому засіданні присутній не був, відповідно до супровідного листа Біляївського районного суду Одеської області, копію постанови йому направлено 20.02.2023 року.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що останньому була вручена судом першої інстанції копія оскарженої постанови, а тому у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження апелянта про те, що копію постанови суду він не отримував, а ознайомився з її змістом лише 20 лютого 2023 року.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, відео матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що його вина повністю підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2022 року серії ААБ № 144473, 09.01.2022р. о 21:40 годині на автодорозі Київ-Одеса 450км в Одеській області Одеського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від надання пояснень особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 відмовився.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУпАП, а саме:

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського № 474908, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду як за допомогою алкотестеру Драгер на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Вказані докази є належними та допустимими, є взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Сумнівів у їх належності та достовірності у апеляційного суду не виникає.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251,252 КУпАП та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.245, 280, 283 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не можуть бути підставою для скасування законної постанови суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, слухання справи призначалися неодноразово.

ОСОБА_1 у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв.

Про час та дату судового засідання повідомлявся SMS повідомленнями на зазначений ним у заяві номер мобільного телефону, а також шляхом направлення листів на його електронну адресу.

Так, на 04.10.2022 року, 19.10.2022 року повідомлявся SMS повідомленням, про що свідчать довідки про доставку SMS повідомлення.

19.10.2022 року до суду надійшло клопотання/заява від ОСОБА_1 про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи шляхом внесення його даних до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до даної електронної справи та відкладення слухання справи на іншу дату.

Судом клопотання задоволено, слухання справи відкладено на 16.11.2022 року на 09:30 годину.

16.11.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладання слухання справи у зв`язку з тим, що йому потрібно ознайомитись з матеріалами справи. Клопотання задоволено, слухання справи відкладено на 23.11.2022р. на 13:50 годину.

23.11.2022 року до суду надійшло клопотання/заява від ОСОБА_1 про відкладання слухання справи з проханням забезпечити йому участь у наступному судовому засіданні по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Клопотання судом задоволено, слухання справи відкладено на 08.12.2022 року на 13:50 годину.

Слухання справи, призначене на 08.12.2022 року в режимі відеоконференції не відбулося, оскільки ОСОБА_1 не виходив на зв`язок.

Про слухання справи, призначені на 20.12.2022р. та 06.01.2023р. ОСОБА_1 повідомлявся шляхом надсилання SMS повідомлень на номер телефону та на адресу електронної пошти які вказані у поданих ним до суду заявах/клопотаннях, про що свідчать наявні у справі довідки про доставку SMS повідомлення (а.с.35,36) та доставлення електронного листа (а.с.37).

Проте, будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 були створені всі належні умови для реалізації його права на захист та обізнаність про матеріали справи, проте його дії були спрямовані на відкладення та затягування розгляду справи, що розцінюється судом як бажання уникнення покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП України.

Інші підстави для скасування постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06.01.2023 року в апеляційній скарзі не зазначені й під час апеляційного перегляду справи судом не встановлені.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та порушення судом першої інстанції норм процесуального права не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова Біляївського районного суду Одеської області від 06 січня 2023 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду О.В. Кутурланова