Справа № 597/130/23
Провадження №3/597/106/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. м. Заліщики

Суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Васильченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з ВП № 4 (м. Заліщики) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 093491, складеного 08 січня 2023 року поліцейським СРПП ВП № 4 (м. Заліщики) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Крушевським А. С., ОСОБА_1 , цього ж дня о 23 год. 10 хв. в с. Бедриківці по вул. Підгора, 2, керував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів та мови, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатор ALKOTEST DRAGER 6810 та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що автомобілем не керував, а лише сів на місце водія, що запустити двигун, оскількийого дружина цього не змогла самостійно зробити. Представник Данильчук Н. Б. щодо викладених в протоколі фактів заперечив, просив справу закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до такого висновку.

Під час розгляду справи в судіОСОБА_1 пояснив, що він не керував транспортним засобом, про що він повідомляв працівникам поліції, однак, вони наполягали на тому, що він керував транспортним засобом. В цей день за кермом автомобіля була його дружина, яка разом з ним приїхала в гості до їхніх друзів. Потім вони повернули назад, і оскільки вона не могла запустити двигун, то він сів на місце водія, щоб завести автомобіль. Транспортним засобом він не керував.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 підтвердила в суді, допитана у якості свідка дружина ОСОБА_2 , яка пояснила, що в той день приїхала з чоловіком в гості до друзів. За кермом була вона, однак оскільки вона не могла запустити двигун, то її чоловік сів на місце водія, щоб завести автомобіль. Транспортним засобом він не керував.

Акт огляду в матеріалах справи відсутній, проте в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що уОСОБА_1 в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені такі ознаки сп`яніння, як різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, не чітка вимова, почервоніння очей.

З відеозапису, зробленого під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 093491, від 08.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 встає з місця водія транспортного засобу, який стоїть на місці, в той час коли працівники поліції підійшли до його автомобіля. В процесі розмови працівники поліції виявили у водія запах алкоголю з порожнини рота. На пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, водій відповідав відмовою, та пояснював це тим, що він не керував автомобілем, працівники поліції його не зупиняли, а тому не має необхідності для проходження такого огляду. Після чого працівником поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису в якому він відмовився.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

У цій справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом не було зібрано беззаперечних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, крім того, що зафіксовано на відеозаписі, де він сказав, що не керував транспортним засобом. Як, і в подальшому під час тривалого спілкування з поліцейськими він заперечував факт керування транспортним засобом. Отже даний факт підлягав доказуванню іншими належними доказами. Проте інших належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять. Так, пояснення у його дружини, яка приїхала на автомобілі разом зі своїм чоловіком та постійно присутня на відеозаписі, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції відібрані не були, не зафіксований факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 також на відеозаписі.

Відеозапис спростовує те, що раніше поліцейськими даний транспорт був помічений в русі. Інших належних та допустимих доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а він під час розгляду справи в суді цей факт категорично заперечує.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи. За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд, як до доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

У цій справі під час зібрання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом протокол про адміністративне правопорушення складений не об`єктивно, а обставини, викладені в ньому, не підкріплені іншими належними та допустимими доказами у справі. В суді ОСОБА_1 заперечує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що 08.01.2023 ОСОБА_1 , о 23 год. 10 хв. в с. Бедриківці по вул. Підгора, 2, керував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а тому протокол про адміністративне правопорушення, який складається за результатами вже скоєного правопорушення, і в якому фіксуються вже вчинені на момент його складання дії правопорушника, не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а саме на диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в тому числі алкогольного сп`яніння, відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , керував автомобілем, коли працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі у встановленому законом порядку, та враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, зважаючи на те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований у відповідності до вимог законодавства, а визнання винуватості не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Віталій Васильченко