П О С Т А Н О В А

іменем України

26 червня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/875/23

Провадження №№3/152/456/23,

3/152/457/23

Суддя Шаргородського

Районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

з участю особи, яка

притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пагурці Хмільницького району Вінницької області, проживання: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 05.12.2007 року Хмільницьким МВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , зі слів: з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, є особою з третьою групою інвалідності,

- за ст.173, ч.1 ст.173-2 КпАП України,

встановив:

ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.173 КпАП України, дрібне хуліганство, яке полягає у нецензурній лайці в громадському місці, що порушує громадський порядок і спокій громадян, та ч.1 ст.173-2 КпАП України домашнє насильство, а саме: 22.06.2023 року приблизно о 06 годині в АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , з якою проживає за однією адресою, а саме: висловлювався в адресу останньої нецензурними словами, погрожував, тягнув за волосся, чим завдав шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, а також 22.06.2023 року приблизно о 10 годині на вул. Лесі Українки, в с. Зведенівка безпричинно висловлювався нецензурними словами, на зауваження не реагував, тим самим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Відповідно до ч.1 ст.276 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення є с. Зведенівка.

Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у м. Жмеринка) та Тульчинський район (з адміністративним центром у м. Тульчин) у складі відповідних територіальних громад, затверджених КМУ.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

Село Зведенівка тепер Жмеринського району Вінницької області входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.

Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.

Відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Згідно з ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Вказані протоколи про адмінправопорушення, вчинені ОСОБА_1 , надійшли до Шаргородського районного суду та розглядаються одночасно, тому матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження, відносно чого не заперечує особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В суді ОСОБА_1 винуватим себе у вчиненні адміністративних правопорушень при вище наведених обставинах визнав та пояснив, що він проживає у одному будинку із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 за однією адресою, зокрема, в АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що колишня дружина, на його думку, неналежно доглядає худобу, погано годує її, у них часто виникають сварки. Така сама сварки виникла вранці 22.06.2023 року. Під час сварки він висловлювався у адресу ОСОБА_2 нецензурними словами, тягнув за волосся, погрожував, у зв`язку із чим вона викликала поліцію. Після приїзду поліції він вийшов на вулицю і пояснював поліцейському про обставини сварки, при цьому він гучно лаявся нецензурними словами. Поліцейський зробив йому зауваження, оскільки на вулицю повиходили сусіди, але він був у збудженому емоційному стані та продовжував висловлюватися нецензурними словами. У вчиненому він розкаюється та запевняє суд, що не вчинятиме адміністративних правопорушень у подальшому.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Крім признання вини ОСОБА_1 , його винуватість доведена матеріалами справи: протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАВ №424218 та серії ВАВ №774125 від 22.06.2023 року (а.с.1, 9), оскільки протоколи містять відомості, передбачені ст.256 КУпАП, підписані особою, яка склала протоколи та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, повідомлено про розгляд справи у Шаргородському районному суді, надано право подати пояснення до протоколу, яким останній скористався та надав письмові пояснення окремо до протоколів (а.с.10); письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , котра повідомила про обставини вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо неї, яке завдало шкоди її здоров`ю (а.с.11); довідкою виконавчого комітету Джуринської сільської ради від 22.06.2023 року за №291, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживає за однією адресою з колишньою дружиною ОСОБА_2 , негативно характеризується за місцем проживання, оскільки часто вживає алкогольні напої, з`являється у нетверезому стані в громадських місцях (а.с.4).

Сукупність зазначених вище доказів підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 та ст.173 КУпАП, відповідає змісту протоколів про адміністративні правопорушення.

Проаналізовані судом докази, які є послідовними та не суперечать один одному, дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2 та ст.173 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, в діях останнього вбачаю склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КпАП України, вчинення домашнього насильства тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, та ст.173 КпАП України, дрібне хуліганство, яке полягає у нецензурній лайці в громадському місці, що порушує громадський порядок і спокій громадян.

Такий висновок узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується судом при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій щодо фактів».

Відповідно до п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 2 ч.2 ст.3 вказаного Закону встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, в тому числі, на таких осіб: колишнє подружжя.

Крім того, об`єктом правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, є місце його скоєння: громадське місце.

Нормами КпАП України не передбачено визначення поняття «громадське місце».

Статтею 1 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» передбачено, що громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Опосередковано поняття громадського місця визначено у статті 178 Кодексу про адмінправопорушення це вулиці, закриті спортивні споруди, сквери, парки, всі види громадського транспорту, включно з транспортом міжнародного сполучення.

Стаття 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та

епідемічного благополуччя населення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту населення від впливу шуму» до захищених місць зараховує: 1) житлові будинки і прибудинкові території; 2) лікувальні, санаторно-курортні заклади, будинки-інтернати, заклади освіти, культури; 3) готелі й гуртожитки; 4) розташовані в межах населених пунктів заклади громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу; 5) інші будівлі й споруди, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 6) парки, сквери, зони відпочинку, розташовані на території мікрорайонів, і групи житлових будинків.

Перелік громадських місць наводиться також в п.20 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, зокрема, до громадських місць належать місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та обумовлені мотивом неповаги до суспільства з метою задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Отже, суб`єктивна сторона такого правопорушення (дрібне хуліганство), полягає в неповазі до суспільства, у демонстрації свої зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству. Саме умисний прояв порушником явної неповаги до оточуючих це головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки «дрібного хулігана». За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Інакше кажучи, одним з елементів суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Відтак, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.173-2 та ст.173 КУпАП.

Оскільки згідно з ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, то приходжу до переконання, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення у виді штрафу у розмірі, встановленому ч.1 ст.173-2 КУпАП, з врахуванням щирого розкаяння останнього, що є обставиною, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до п.1 ст.34 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.173, ч.1 ст.173-2, ст.ст.283, 284, 287, 294, 307 КпАП України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим за ч.1 ст.173-2 та ст.173 КпАП України і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а вразі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: