Провадження № 3/554/392/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«04» квітня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого - судді Сметаніної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава адміністративний матеріал, який надійшов з Департаменту патрульної поліції УПП в Полтавській області ДПП у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2022 року о 12 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Полтава по вул. Героїв Сталінграду, 24/2, керував транспортним засобом ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніле обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров?я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В судове засідання 04.04.2023 року на 09.30 годин ОСОБА_1 не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка з його особистим підписом про зобов?язання явкою в судове засідання на 04.04.2023 року на 09.30 годин. Жодних клопотань чи заяв від нього не надходило.

Представник правопорушника - адвокат Паскевич О.Г. також не з`явився в судове засідання 04.04.2023 року на 09.30 годин з невідомої суду причини, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка з його особистим підписом про зобов?язання явкою в судове засідання на 04.04.2023 року на 09.30 годин. Жодних клопотань чи заяв від нього не надходило.

В судовому засіданні 23.02.2023 року ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що напередодні він перебував у відрядженні. 17.12.2022 року, близько 04.00-05.00 годин приїхав з відрядження та залишив свій автомобіль припаркованим на вулиці. Прокинувшись трохи пізніше, пішов до магазину, біля магазину зустрів сусідів, з якими пили каву та розмовляли. Вони були свідками всього, що відбувалось. Потім він вирішив прогріти машину, оскільки вона довгий час стояла на вулиці. Він підійшов до машини, сів за кермо та запустив двигун, щоб він трохи попрацював, а через деякий час заглушив його і вийшов з машини. При цьому машина стояла на місці та нікуди не рухалась. Коли він обходив машину до нього підійшов чоловік та почав говорити, що він припаркував машину не в тому місці й попросив переставити транспортний засіб. Він йому відмовив. Між ними почалася сварка, після чого чоловік викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції, то, нічого не пояснивши, забрали права, почали говорити, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, так як не керував автомобілем, тобто не був водієм, а тому не повинен був проходити медичний огляд.

В судовому засіданні 23.02.2023 року представник правопорушника адвокат Паскевич О.Г. зазначив, що з протоколом не згодний, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не був водієм в розумінні вимог ст. 130 КУпАП, а отже відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 та його представника в судовому засіданні 04.04.2023 року, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Паскевич О.Г., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань від них не надходило, а тому, враховуючи, що останні надавали суду свої пояснення в минулому судовому засіданні та вимоги до ч.2 ст. 268 КУпАП, відповідно до якої при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 та його представника на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні 23.02.2023 року пояснив, що в той день зустрівся з ОСОБА_1 біля магазину, пили каву, після чого останній сказав, що йому потрібно прогріти машину, яка тривалий час стояла на вулиці у дворі. ОСОБА_1 пішов, сів у машину, запрацював двигун, а через деякий час його заглушив. Він прогрів двигун протягом 10 хвилин. При цьому машина з місця не зрушувала. Потім до ОСОБА_1 підійшов якийсь чоловік, вони почали про щось розмовляти, а потім приїхала поліція.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 23.02.2023 року пояснив, що того дня пішов до магазину, там зустрів свого сусіда ОСОБА_1 . Останній сказав, що був у відрядженні, треба прогріти машину, оскільки вона стояла на вулиці. Транспортний засіб стояв в 20-30 метрах від них, він все бачив. ОСОБА_1 сів у машину, завів двигун, машина не рухалась. Потім до машини підійшов якийсь чоловік, між ними почалася сварка, після чого приїхали працівники поліції і він пішов з відти.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з?явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Згідно зі статтею 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їхньої компетенції відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 384700 від 17.12.2022 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився, в їх присутності, від огляду на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров?я КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей ПМР», а також відеозаписом події.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14, відповідальність за ст. 130 КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або, які відмовились від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (Постанова Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14).

Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019.

Так, твердження ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом повністю спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, з переглянутого диску з відеозаписом події, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 на місці події зазначав, що перегнав машину на 5 метрів, що є підтвердженням факту керування транспортним засобом.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які маються в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 384700 від 17.12.2022 року, останній зазначив, що з даним обвинуваченням не згоден, був тверезий, перепаркував автомобіль, почервоніння очей від перевтоми.

Таким чином, факт керування транспортним засобом підтверджувався самим водієм ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Цінність свідка полягає в його безпосередньому об?єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об?єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися, для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

З відеозапису вбачається також перебування біля автомобіля інших осіб, які вказані свідками у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 384700 від 17.12.2022 року, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , письмові пояснення яких долучені до протоколу. Згідно письмових пояснень вказаних осіб, вони підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2 , факт його перебування з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров?я.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо не керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2 , оскільки вказані свідки є знайомими правопорушника, мешкають в сусідніх будинках з ним, що викликає сумнів у об?єктивності та неупередженості їх свідчень та сумнів у відсутності зацікавленості у результатах вирішення цієї справи.

Також, з відеозапису не вбачається, що вказані особи перебували на місці події, а отже безпосередньо об?єктивно сприймала обставини справи. Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення вказані особи не зазначені в якості свідків події, що ставить під сумнів статус вказаних осіб та надані ними покази.

Також, суд зазначає, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість чи невинуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

В даному випадку такі показання свідків не узгоджуються з іншими доказами, зібраними у справі, в тому числі самими поясненнями ОСОБА_1 , які зазначені як у протоколі, так і на відеозаписі, а тому судом не приймаються.

Враховуючи зазначене, позиція ОСОБА_1 , що автомобілем він не керував, а лише прогрівав двигун, розцінюється судом лише як версія захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу а швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп?яніння, складені з порушенням вимог Інструкції та Порядку, вважаються недійсними.

З аналізу наданих до справи доказів вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, відповідної Інструкції таПорядку.

Наявні матеріали відеозапису, на якому зафіксовано як факт встановлення працівником поліції ознак алкогольного сп?яніння у ОСОБА_1 , так і факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров?я.

Крім того, щодо цієї обставини ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні не заперечували та підтвердили, що останній дійсно відмовився від проходження огляду на місці зупинки.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самими правопорушником, такі і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на характер вчиненого правопорушення та суспільну небезпечність вчиненого, а також той факт, що відмова особи від проведення огляду на стан сп`яніння є грубим порушенням та має підвищену суспільну небезпеку, враховуючи особу правопорушника, інші обставини в справі, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції статті, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

При цьому, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осібвстановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний календарний рік та станом на 01 січня 2023 року згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2 684 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, ч.1 ст. 130, 283, 284, 294, 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень 00 копійок в дохід держави (отримувач: ГУК Полтавської області/ 21081300; ; Банк отримувача: Казначейство України «ЕАП»;номер рахунок (IBAN): UA0016001; код класифікації доходів бюджету: 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п?ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок (отримувач коштів: ГУК у Полт.обл/Шевченків.р-н//22030101, код отримувача: 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0016722, код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Строк пред`явлення постанови до виконання до 04 липня 2023 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави: А.В. Сметаніна