Провадження № 33/4808/174/23
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Любчика С.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу марки "ВАЗ 21140" д.н.з. НОМЕР_1 , та стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 13.11 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Надрічна, 10, керував транспортним засобом марки " ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Любчик С.Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду ухвалена без дотримання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Апелянт наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №289436 від 22.11.2022 року щодо ОСОБА_1 складено за ч.2 ст.130 КУпАП, в той час як матеріали справи не містять даних про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість в матеріалах справи міститься довідка без дати і місця складання, підписана старшим інспектором з ОД відділу адміністративної практики О.Липською складена з порушенням вимог оформлення відповідних довідок. Вважає довідку такою, що не відповідає вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, а тому не може вважатися належним документом та доказом у справі. В довідці міститься посилання на постанову Івано-Франківського міського суду від 21.07.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, однак її копію не додано. В матеріалах справи міститься копія зазначеної постанови суду без належного її оформлення.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що суд не послався на копію постанови суду від 21.07.2022 року як на доказ. Вважає, що суд, самостійно збираючи докази, взяв на себе функцію обвинувачення. Відповідно до вимог КУпАП суд не вправі самостійно на свій розсуд кваліфікувати дії особи, оскільки це буде порушенням принципу незалежності та безсторонності суду.

Вважає, що суд, посилаючись на неналежний та недопустимий доказ довідку без дати та місця складання фактично взяв на себе функцію обвинувачення.

Апелянт також наголошує на тому, що у направленні водія на стан сп`яніння не зазначено місце його складання та немає підпису поліцейської.

Сторона захисту наголошує на тому, що другий примірник протоколу не був вручений під розписку особі, та який знаходиться в матеріалах справи, чим було грубо порушено вимоги закону, про що наголошував суду при розгляді справи та на що суд не звернув уваги.

Апелянт стверджує, що 22.11.2022 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира, про що в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_2 , а після зупинки транспортного засобу пересів на переднє місце пасажира. Стверджує, що він постійно перебував на задньому пасажирському місці в автомобілі.

Суд в постанові суду не спростував твердження свідка, однак критично віднісся до його пояснень.

Також, адвокат Любчик С.Р. наголосив на тому, що немає жодних доказів, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає, що долученими відеозаписами підтверджується упереджене ставлення поліцейських до ОСОБА_1 .

Апелянт наголосив на тому, що відеозаписи містять дані того, що при першому звернення поліцейського до свідка, остання вказала на те, що у них є відео про те, що свідок керував автомобілем та пересів на місце пасажира , але вже після затримання поліцейським ОСОБА_1 , поліцейська вказала , що у них є відео про те, що останній був за кермом і пересів.

Наголошує, що поліцейські не реагували на твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом. Отже, спочатку поліцейські припустили що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 , а потім припустили, що водієм автомобіля був ОСОБА_1 . Пояснення у свідка поліцейські не відібрали.

Суд при ухваленні рішення у справі не взяв до уваги, що матеріали справи не містять даних керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а намагання останнього втекти після зупинки транспортного засобу пояснюється його психологічною неврівноваженістю, оскільки він вже притягався раніше до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, що виключає його відповідальність за ст.130 КУпАП, а тому останній не був зобов`язаний проходити огляд на визначення стану сп`яніння.

Апелянт стверджує, що судом взято за основу постанови документи й відеоматеріали, зібрані поліцейськими, однак відкинув аргументи сторони захисту без будь якого належного обґрунтування.

Накладене стягнення у виді конфіскації транспортного засобу вважає безпідставним та необґрунтованим, з урахуванням всіх обставин справи.

Сторона захисту також наголошує на тому, що у поліцейських не було підстав для зупинки транспортного засобу. На відеозаписах, долучених до матеріалів справи, містяться дані того, що поліцейські при перевірки даних автомобіля, зазначили, що в автомобілі їдуть наркомани, а причиною переслідування автомобіля стало те, що ОСОБА_1 , на кого зареєстрований автомобіль, вже притягався до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. При переслідуванні автомобіля, працівники поліції допустили свавілля та невідповідність дій у відповідності до вимог законодавства.

Вважає, що постанова суду винесена без дотримання вимог закону, суд при розгляді справи відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, та перебрав на себе функцію обвинувачення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи апелянта ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд здійснює розгляд кримінального провадження в межах доводів, які висунуто в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційним судом у повному обсязі перевірені доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП та в повному обсязі повторно досліджено всі докази, які містяться в матеріалах провадження.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р. вбачається, що вони не заперечують, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак вважають, що останній не повинен був виконувати вимоги п.2.5 ПДР України щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу поліцейського, оскільки не був водієм транспортного засобу.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р., апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289436 від 22.11.2022 року водій ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 13.11 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Надрічна, 10, керував транспортним засобом марки " ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Томзюк М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

В протоколі зазначено свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначеннях їх місця проживання та їх власноручними підписами в протоколі.

Зазначено, що до протоколу додається матеріали справи, відео з камери 471280,474090 та відео з відеореєстратора.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення не підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з відміткою про те, що останній відмовився від його підписання у відповідних графах протоколу.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 посвідчення водія не було вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Однак, в графі пояснення особи по суті порушення, ОСОБА_1 написав власноручно пояснення про те, що він не був за кермом транспортного засобу і пояснення додаються на окремому аркуші.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, а висунуте обвинувачення носить конкретний характер та достатньо для повного розуміння суті висунутого обвинувачення та підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що останній звинувачується в тому, що відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАп, оскільки він вчинив це правопорушення повторно протягом року.

У протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення та знайомитись зі змістом протоколу.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, матеріали справи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 було оголошено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснено, що він звинувачується в тому, що повторно, протягом року керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи складалися працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення. Однак, зі змісту відеозапису вбачається, що при намаганні працівником поліції виконати вимоги закону щодо вручення під розписку ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, останній, демонструючи зневажливе ставлення до працівників поліції, діючи деструктивно, з метою ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, умисно відмовився від отримання копії протоколу, мотивуючи свої дії тим, що він не вчиняв правопорушення.

З долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення і останній неодноразово висловлював незадоволення з приводу законних дій працівників поліції, які затримали його при спробі втекти з місця події, вимагали надати документи щодо правомірності керування транспортним засобом та пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р. вбачається, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Звертають увагу на те, що ОСОБА_1 обґрунтовано відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не був водієм та не здійснював керування транспортним засобом.

При цьому, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Любчик С.Р. не заперечують , що саме ОСОБА_1 є власником автомобіля засобом марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що у зв`язку із поганим самопочуттям та підвищеною температурою, хотів поїхати до терапевта по медичну допомогу. Оскільки, рішення суду він був позбавлений права керування транспортним засобом, то зателефонував своєму товаришу ОСОБА_2 та попросив його відвести його на вищевказаному транспортному засобі до лікаря. Стверджує, що 22 листопада 2022 року в м. Івано-Франківську, по вул. Надрічна він не здійснював керування транспортним засобом марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , не перебував в стані наркотичного сп`яніння, вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_2 , а він перебував на задньому пасажирському місці справа. Коли працівники поліції зупинили транспортний засіб, водій ОСОБА_2 перелякавшись, пересів з водійського місця на пасажирське. Вважає, що працівники поліції неправомірно зупинили транспортний засіб та безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки він не був водієм.

Апеляційний суд приймає до уваги, що до матеріалів справи долучено власноручно написані пояснення ОСОБА_1 , які аналогічні його поясненням в судовому засіданні. Зокрема, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 останній зазначив, що 21.07.2022 року він був позбавлений права на керування транспортними засобами, після чого він автомобілем більше не керував. Близько 12 год. він попросив свого знайомого ОСОБА_2 , щоб він його відвіз в медичний заклад на огляд до терапевта. На передньому сидінні пасажира автомобіля був його знайомий ОСОБА_5 , який по дорозі вийшов. Він перебував на задньому сидінні автомобіля. Після зупинки автомобіля працівниками поліції, його знайомий пересів з місця водія на переднє пасажирське місце. Йому він пояснив, що тиждень назад він курив марихуану, тому не хотів, щоб працівники поліції склали відносно нього протокол. ОСОБА_1 вказав на те, що вину не визнає, оскільки не керував автомобілем.

Перевіряючи вищевказані доводи з метою визнати факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та зобов`язати його пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального засобу, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт неправомірних дій працівників поліції, застосування ними психологічного чи іншого тиску, чи перевищення своїх повноважень може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами справи, повністю розуміє зміст висунутого обвинувачення, а саме те, що він звинувачується в тому, що, повторно, протягом року, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р. щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч.2 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було виявлено і зупинено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Так, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Вищевказані відеозаписи мають надзвичайно високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що свідчить про їх особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні відеозаписи було зроблено з відео реєстратора автомобіля патрульної поліції та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення та стосуються обставин, які мають істотне значення для розгляду справи.

Зокрема, зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Так, зі змісту відеозапису вбачається, що автомобіль марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за допомогою проблискових маячків патрульного автомобіля працівників поліції. На відеозаписі зафіксовано з`ясування працівниками поліції даних про власника автомобіля "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , та встановлено, що власник даного автомобіля ОСОБА_1 раніше притягався до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлений права керування транспортним засобом, після чого було прийнято рішення про зупинку даного автомобіля.

Так, долученими відеозаписами зафіксовано, що після зупинки автомобіля і після того як працівник поліції підійшов до вказаного автомобіля, із задньої правої бокової дверки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , вибіг ОСОБА_1 , який почав втікати. Працівник поліції почав переслідування ОСОБА_1 , якого в подальшому було затримано та особистість якого було встановлено через дані бази ІПНП Армор. При цьому, на відеозаписі зафіксовано, що коли працівник поліції відкрив дверку водія, на передньому пасажирському сидінні перебував свідок ОСОБА_2 .

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що пасажир ОСОБА_2 , який перебував на передньому сидінні автомобіля, дані якого було встановлено, не вказував на факт керування ним транспортним засобом та утримувався від спілкування з працівниками поліції.

Зі змісту відеозапису вбачається, що під час затримання ОСОБА_1 саме в нього були ключі від транспортного засобу, що прямо вказує на нього як на водія автомобіля марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 .

Дані відеозапису повністю спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що він був хворий та потребував медичної допомоги, оскільки зі змісту відеозапису вбачається, що, намагаючись втекти з місця події, він діяв доволі активно і працівник поліції був змушений переслідувати його тривалий час. Апеляційний суд вважає, що вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_1 були мотивовані саме намаганням уникнути адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без наявності такого права та кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення.

Під час спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції вказали йому на наявність в нього ознак наркотичного сп`яніння, а тому запропонувати йому пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння. Працівниками поліції було викликано додатково інший екіпаж поліції для забезпечення проведення огляду ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння та оформлення матеріалів справи.

Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, однак, останній в категоричній формі відмовився від проходження такого огляду, мотивуючи свою відмову тим, що не керував транспортним засобом.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в категоричній формі та неодноразово відмовлявся від проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння, незважаючи на те, що працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду та повідомлено, що такі дії містять склад правопорушення та вимагають складання протоколу з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності за відмову пройти огляд на стан сп`яніння та особи, яка вже позбавлена права на керування транспортним засобом.

Так, відеозаписи містять дані, що після зупинки транспортного засобу, працівником поліції водію ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після чого водій відмовився від проходження такого огляду та пояснив причину своєї відмови тим, що не є водієм. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки останній притягався до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи ознайомлений із правами, передбаченими ст.63 Конституції України і ст.268 КУпАП, та на пропозицію працівників поліції скористатись своїми правами, в категоричній формі висловив своє небажання їх використовувати.

Таким чином, відеозапис містить достатні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_2 про те, що нібито саме він керував транспортним засобом, оскільки вони не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Зокрема, поведінка свідка ОСОБА_2 під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції свідчила про те, що він не керував транспортним засобом та перебував в ньому в якості пасажира.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння або неможливості проведення такого огляду на стан сп`яніння поліцейським, такий огляд повинен бути поведений у медичному закладі відповідним лікарем.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції , яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Так, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП ПНЦ ІФ ОР (а.с.3), складеного о 13.35 год. 22.11.2022 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: неприродна блідність, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, відповідно до якого ОСОБА_1 від проведення огляду відмовився, що послужило причиною для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №289436.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 22.11.2022 року о 13.35 год. маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідність, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, в їх присутності відмовився у встановленому законом порядку проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що засвідчили своїми власноручними підписами.

Суд першої інстанції обґрунтовано не послався на письмові показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів вищевказані письмові пояснення свідків необхідно визнати недопустимими доказами, оскільки свідки не допитувались у судовому засіданні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час проведення огляду ОСОБА_1 та оформлення матеріалів справи поліцейськими застосовано технічні засоби відеозапису, у зв`язку з чим залучення свідків було не обов`язковим.

У відповідності долученого протоколу А3 №187599 про адміністративне затримання за ч.2 ст.130 КУпАП від 22.11.2022 року, відповідно до якого до ОСОБА_1 було затримання для припинення правопорушення та складання адміністративних матеріалів. Зазначено, що у службове приміщення поліції ОСОБА_1 не доставлявся.

До матеріалів справи долучено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ВАЗ 21140, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого автомобіль було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у зв`язку із оформлення матеріалів справи за ст..126 ч.4 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП. В акті зазначено, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, описано зовнішній вигляд транспортного засобу. Також зазначено, що від підпису в авті ОСОБА_1 відмовився (а.с.6).

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №736575 від 22.11.2022 року (а.с.7), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 126 ч.4 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом будучи позбавленим права на керування транспортними засобами. Зазначено, що від підпису ОСОБА_1 відмовився.

Так, до матеріалів справи долучено довідку старшого інспектора з ОД відділу адміністративної практики капітана поліції О.Ліпської, у відповідності до якої зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 21.07.2022 року притягнутий до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу та позбавлення права на керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Твердження сторони захисту щодо невірної кваліфікації правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме за ч. 2 ст.130 КУпАП, спростовується поясненнями самого ОСОБА_1 , який повністю визнає, що постановою судді Івано-Франківського міського суду від 21.07.2022 року він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлений права керування транспортними засобами. В матеріалах справи наявні достатні дані, які повністю узгоджуються з вищевказаними поясненнями ОСОБА_1 . Зокрема, відповідно до довідки старшого інспектора з ОД відділу з адміністративної практики капітана поліції О.Ліпської, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.04.2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №289639 за ч.1 ст.130 КУпАП і на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 21.07.2022 року №344/5057/22 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу та позбавлення спеціального права на керування транспортним засобом строком на 1 рік (а.с.8).

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що довідка старшого інспектора з ОД відділу з адміністративної практики капітана поліції О.Ліпської не може бути допустимим доказом, бо не містить дати складання та вихідного номеру, а підпис особи не засвідчений печаткою необхідно визнати неспроможними.

Так, до матеріалів справи долучено постанову Івано-Франківського міського суду від 21.07.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу та позбавлення права на керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.33-35). У відповідності до відбитку штампу на рішенні суду, дана постанова суду була виготовлена з автоматичної системи документообігу суду та скріплена печаткою суду та підписом начальника відділу суду.

Виходячи з приписів ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то тільки ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП 20.04.2022 року, то необхідно визнати правильними висновки суду про те, що вчинення ним аналогічного правопорушення 22.11.2022 року, необхідно вважати повторним правопорушенням та кваліфікувати за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого адміністративного правопорушення, місце та час вчинення правопорушення, зокрема, дані про особу винного, його ставлення до скоєного, обставини при яких було вчинено діяння, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності.

За таких обставин, суд вважав за можливе застосувати до ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 289436 від 22.11.2022 року транспортний засіб марки " ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

Судом накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції статті ч.2 ст.130 КУпАП, зокрема у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та з оплатним вилученням транспортного засобу.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.

Суд першої інстанції , поза розумним сумнівом, прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_1 повторно протягом року порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.2 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Любчика С.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв