Справа № 442/316/23
Провадження №3/442/740/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2023 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - Коваль Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, одруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, номер обслуги гранатометного відділення, взводу вогневої підтримки, роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 10.01.2023 визначено вибуття з Пункту постійної дислокації військової частини у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). 10.01.2023 солдату ОСОБА_1 під підпис видано припис № 128 від 10.01.2023 щодо вибуття його у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 з часовим проміжком прибуття до 12.01.2023. Проте, солдат ОСОБА_1 не виконав поставлену вимогу командира, не прибув у район у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 . Натомість 13.01.2023 солдат ОСОБА_1 , не виконавши наказ командира про вибуття, прибув у пункт постійної дислокації військової частини, який розташований у м. Дрогобич Львівської області, про що повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 рапортом вх.номер 84 від 13.10.2023.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнав, надав суду пояснення, які фактично відповідають письмовим поясненням які ним надані в поданій апеляційній скарзі на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.01.2023. Додатково вказав, що його дії відповідають статуту військової частини де він проходив службу. 10.01.2023 був припис та наказ командира військової частини на його вибуття в зону проведення бойових дій, який він отримав 10.01.2023. Письмових рапортів про те, що він не зможе прибути до військової частини через незадовільний стан свого здоров`я він не подавав, оскільки йому про це не було відомо так як він не спеціалістом в галузі військового права. Про свій незадовільний стан здоров`я він повідомляв керівництво військової части в усній формі.

В подальшому ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи і відтак суддею прийнято рішення про розгляд даної справи у його відсутності проти чого не заперечили особи, які брали участь у справі.

При цьому, така позиція судді узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» (заява № 36665/02), котре набуло статусу остаточного та відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх багатьох рішеннях Європейський Суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Наминанік О.С. в судовому засіданні заперечила той факт, що її довірителем скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП, подала суду письмове клопотання про закриття провадження у справі з підстав, які викладені в клопотанні. Вказала, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують скоєння її довірителем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями вимог КУпАП, в ньому не розкрито суті адміністративного правопорушення, не зазначено кваліфікуючих ознак, які б свідчили про вчинення адміністративного правопорушення, містяться відомості, які не відповідають дійсності, а тому просила закрити провадження у даній справі.

Помічник командира командування батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 лейтенант юстиції ОСОБА_4 пояснив, що солдат ОСОБА_1 не виконав вимоги командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття до району виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 в Куп`янський район Харківської області. За час несення служби ОСОБА_1 в травні 2022 року отримав травму ноги та проходив повне лікування до листопада 2022 року.10.01.2023 ОСОБА_1 покинув військову НОМЕР_1 та повинен був в термін до 12.01.2023 прибути до району виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 в Куп`янський район Харківської області та пройти медичний огляд, однак цього не зробив. 13.01.2023 ОСОБА_1 прибув в військову частину що в м. Дрогобичі, куди представив медичні документи судинного хірурга, які містили відомості про необхідність йому проведення медичного лікування. Дані медичні документи були датовані 12.01.2023 цивільним лікарем, однак документи про стан здоров`я військового повинні бути видані виключно медичними військовими лікарями. Жодних документів про незадовільний стан здоров`я до 10.01.2023 ОСОБА_1 не подавав. Оскільки ОСОБА_1 стверджує про свій незадовільний стан здоров`я то на виконання приписів статуту військової частини він зобов`язаний був пройти медичне обстеження у військових лікарів. Вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 172-10 КУпАП. Відзначив, що протокол про адміністративне правопорушення, який складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП, не заперечив того факту, що в даному протоколі можуть бути незначні описки, які не впливають на суть інкримінованих дій ОСОБА_3 , просив відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що знайомий з ОСОБА_1 відносно якого він складав протокол про адміністративне правопорушення передбачений ч. 2 ст. 172-10 КУпАП. Даний протокол він склав на підставі рапорту начальника групи цивільно-військового співробітництва за невиконання ОСОБА_3 припису та наказу командира військової частини. З даним протоколом ОСОБА_3 був ознайомлений, зауважень в нього під час його складання в останнього не було. Відзначив, що ОСОБА_1 було відомо коли і куди йому необхідно вибути з військової частини.

Допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що з ОСОБА_3 він познайомився під час проходження лікування, і останній видався йому проблемним чоловіком. ОСОБА_3 було вручено припис, наказ командира військової частини про що він розписався, однак не поїхав в зону бойових дій до медиків. Дані документи ОСОБА_3 отримав в присутності інших свідків і говорив, що нікуди не поїде. ОСОБА_3 достовірно було відомо що він повинен зробити після прибуття у військову частину, інші солдати, які повинні були вибути з ним з частини поїхали в зону бойових дій.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що є сержантом матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та йому відому, що ОСОБА_1 вручили припис для вибуття в зону бойових дій для проходження обстеження його стану здоров`я військовими медиками. ОСОБА_3 зачитали наказ командира військової частини і він знав для чого він повинен поїхати в зону бойових дій. Чому він не виконав наказ командира військової частини йому невідомо.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, представника військової частини, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У частині 2 статті 172-10 КУпАП регламентовано адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира в умовах особливого періоду.

Згідно з абзацом 12 ст. 1 Закону України «Про оборону» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період введений в дію на території України 24.02.2022 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року за № 69/2022. Мобілізація оголошена та проведена у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1,17,20 ч. 1 ст. 106 Конституції України. Крім того в Україні з 24.02.2022 року введений воєнний стан, в отже, особливий період триває.

З матеріалів, представлених в розпорядження суду вбачається, що 10.01.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №11 ОСОБА_1 видано припис вибути до району виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 (АДРЕСА_2 ).

Винність ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення стверджується матеріалами, що надійшли з Військової частини НОМЕР_1 , зокрема протоколом про військове адміністративне правопорушення № 18 з якого вбачається, що солдата ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 10.01.2023 визначено вибуття з Пункту постійної дислокації військової частини у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). 10.01.2023 солдату ОСОБА_1 під підпис видано припис №138 від 10.01.2023 щодо вибуття його у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 з часовим проміжком прибуття до 12.01.2023. Проте, солдат ОСОБА_1 не виконав поставлену вимогу командира, не прибув у район у район виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_1 . Натомість 13.01.2023 солдат ОСОБА_1 , не виконавши наказ командира про вибуття, прибув у пункт постійної дислокації військової частини, який розташований у м. Дрогобич Львівської області, про що повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 рапортом вх. номер 84 від 13.10.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2023 № 15 слід вважати таким, що прибув в пункт постійної дислокації солдат ОСОБА_1 , номер обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 . Офіцеру групи цивільно-військового співробітництва, лейтенанту ОСОБА_8 відібрати пояснення в солдата ОСОБА_1 з приводу невиконання ним припису ТВО начальника штабу-першого заступника командира військової частини від 10.01.2023 р № 128, та вчинити заходи щодо притягнення солдата ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Даний наказ виданий на підставі рапорта лейтенанта ОСОБА_5 № від 13.01.2023р, рапорта солдата ОСОБА_1 № 88 від 13.01.2023р.

Відповідно до бланку отриманих пояснень від ОСОБА_1 вбачається, що останній не прибув в пункт розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) по стану свого здоров`я, однак до матеріалів проведеної перевірки жодних рапортів та медичних документів ним не подано.

Суддя вважає, що не заслуговують на увагу дані ОСОБА_1 під час судового розгляду даної справи пояснення, оскільки такі не підтверджуються а навпаки спростовуються матеріалами адміністративної справи та на думку судді дані ним з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Що стосується клопотання адвоката Наминанік О.С., яка є представником ОСОБА_1 про закриття провадження у справі то суддя вважає, що воно не підлягає до задоволення, оскільки повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах даної справи та свідчать про те, що ОСОБА_1 поза розумним сумнівом відмовився виконувати законний наказ командира.

Зазначені вище докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. 251, 252 КУпАП прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм КУпАП об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені Законом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, вбачаю в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважаю за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією статті, яка діяла на час вчинення ОСОБА_1 адміністративно правопорушення. Застосування вказаного адміністративного стягнення буде достатнім для виховання і запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з правопорушника, на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір.

У відповідності до вимог ст.40-1 КпАП України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати в дохід держави, який сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 221, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 536,80 гривень судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Р.Г.Коваль