Справа №490/5685/22
Провадження № 33/812/110/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарями судового засідання Біляєвою В.М., Лівшенком О.С., Калашник А.О.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Драненка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Драненка Віктора Володимировича на постанову, яку ухвалив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Медюка Сергія Олександровича у приміщенні цього суду 18 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ФОП «НІГУРА» який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №331394 від 26 листопада 2022 року водій ОСОБА_1 26 листопада 2022 року об 21:55год. в місті Миколаєві, по вул. Бузька 55, керував транспортним засобом марки САЗ 3507, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху). Від проходження у встановленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального пристрою газоаналізатор ALCOTEST DRAGER відмовився. В подальшому від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі також відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, 26 листопада 2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №331393, в якому зазначено, що у той же час та в тому ж місці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом САЗ 3507, номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на ворота. Внаслідок чого отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, травмовані відсутні, чим порушив вимоги пунктів 12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху.

Посадовою особою, якою складено протокол, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.124 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №331394 та протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №331393 разом із доданими матеріалами органом поліції направлені на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2023 року адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП (номер провадження №3/490/3774/22) та адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (номер провадження № 3/490/3775/22) об`єднано в одне провадження № 3/490/3774/22.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого захисника адвоката Драненка В.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушені процесуальні права апелянта, а саме: не дотримано в повному обсязі вимог закону, не з`ясовано всі обставини справи, належним чином не оцінено докази. Так, ОСОБА_1 у зазначений в протоколі час не керував автомобілем, так як був в нетверезому стані, а транспортним засобом керував його знайомий, який з місця пригоди пішов додому, тому що його дружині стало зле.

Тому, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, скаржник зазначав, що у зв`язку з відсутністю повноти дослідження обставин дорожньої пригоди, фактично неможливо встановити, що ОСОБА_1 скоїв зазначені правопорушення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 березня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2023 року за клопотанням захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Драненека В.В., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність: факту вчинення ОСОБА_1 правопорушень, відповідальність за які встановлена статтею 124 КупАП, оскільки він допустив порушення пунктів 12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, та передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає, що він не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення серії ААБ №331393 та серії ААБ №331394 26 листопада 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом САЗ 3507, номерний знак НОМЕР_1 , о 21:55год. в місті Миколаєві, по вул. Бузька 55, не врахував дорожньої обстановки не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на ворота, внаслідок чого отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Також ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації руху), від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального пристрою газоаналізатор ALCOTEST DRAGER та в медичному закладі відмовився.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за статтею 124 та ч.1 статті130 КУпАП..

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, серед іншого, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Конституційний Суд України поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Системний аналіз положень статей 124 та 130 КУпАП, відповідальність за якими поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі, відповідно, п`ятдесяти та однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавлення права керування транспортними засобами на строк, відповідно, від шести місяців до одного року та одного року, дозволяє дійти висновку, що за своєю суттю це є кримінальними порушеннями/обвинуваченнями.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Так, суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є учасник дорожнього руху, внаслідок порушення яким правил дорожнього руху спричинено пошкодження транспортних засобів або іншого майна. З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №331393 ОСОБА_1 інкримінується порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження майна, під час керування ним транспортним засобом.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню у даній справі підлягає, насамперед, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення. Він такий факт заперечує.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За такого знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи, зокрема, в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в апеляційному суді він заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 26 листопада 2022 року о 21 год 55 хвил. та вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди. Пояснював, що ввечері 26 листопада 2022 року він разом з родиною перебував вдома, святкував народження онучки та вживав алкогольні напої, коли до нього звернулися за допомогою військові, просили за допомогою вантажного автомобілю витягти їх техніку. Оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, він запросив свого знайомого ОСОБА_3 кермувати автомобілем. Останній не впорався з кермуванням транспортним засобом, тому автомобіль скоїв наїзд на ворота, після чого ОСОБА_4 відразу пішов до дому, оскільки його дружина погано почувалася. Завдану пошкодженням воріт шкоду відшкодував ОСОБА_1 .

Аналогічні пояснення в суді апеляційної інстанції дав свідок ОСОБА_5 . Він пояснив, що на прохання свого знайомого ОСОБА_1 , який випив алкогольні напої, ввечері керував транспортним засобом та в`їхав у ворота, після чого відразу пішов додому через те, що дружина погано почувалася, його ніхто за кермом більше не бачив, на місце дорожньо-транспортної пригоди він не повернувся.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписах з нагрудної відеокамери поліцейського, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, він також заперечував факт керування транспортним засобом під час прибуття поліцейських на місце події та у відповідь на пропозицію пройти медичний огляд на стан сп`яніння, наполягав на тому, що автомобілем керувала інша особа ОСОБА_6 , називав вулицю, на якій останній проживає. У телефонній розмові з іншою особою та у розмові з поліцейськими ОСОБА_1 пояснював, що «остановили, трохи ударив ворота, але я не за рулем, заїжджав у гараж та трохи пом`яв ворота, їхав вигружати мусор, у мене чоловік сідив, за рулем, я не керував».

Про свою не згоду з протоколами про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 також написав у цих протоколах.

Також на відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що працівник поліції пояснює ОСОБА_1 , що є відео з камер, яке підтверджує, що саме він керував автомобілем.

Проте матеріали адміністративної справи не містять такого відеозапису, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 26 листопада 2022 року о 21 годині 55 хвилин автомобілем марки САЗ 3507, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вулиці Бузькій, 55, (тобто факт руху цього автомобілю), зокрема і в момент наїзду цього автомобілю на перешкоду ворота, як про це зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення.

Не підтверджується факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом іншими наявними в адміністративній справі доказами, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_7 , який працює охоронцем фірми «Волков» і зазначений свідком у протоколах про адміністративні правопорушення, складених 26 листопада 2022 року відносно ОСОБА_1 .

Долучені до адміністративної справи письмові пояснення ОСОБА_7 (а.с. 17) не можна вважати допустимим доказом, оскільки вони отримані та викладені з порушенням процедури: в поясненнях не зазначений процесуальний статус опитаного ОСОБА_7 , не зазначено про роз`яснення прав та обов`язків особі, яка надала пояснення (окрім положень статті 63 Конституції України), у зв`язку з чим надавались такі пояснення. Також пояснення не містять зазначення особи (прізвища, ім`я, по-батькові, опис зовнішності тощо), яка керувала транспортним засобом.

Ця особа двічі викликалась до суду апеляційної інстанції, отримала судову повістку про виклик згідно реєстру поштових відправлень, але в судове засідання не з`явилася.

Апеляційний суд зауважує, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтями 251, 255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, достеменно встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані правопорушення були учинені і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цих правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, посадовими особами патрульної поліції не було дотримано стандарту доведення поза розумними сумнівами, що інкриміновані ОСОБА_1 правопорушення вчинені саме цією особою, а іншою. А саме: не були перевірено його пояснення про те, що автомобілем керувала інша особа, зокрема, шляхом встановлення цієї особи, а також шляхом перевірки камер спостереження біля місця дорожньо-транспортної пригоди на предмет наявності відеозапису цієї події.

За такого в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом відповідно до обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення серії ААБ №331394 та серії ААБ №331393, які складені 26 листопада 2022 р., а тому недоведеним є викладений у вказаних протоколах факт, що ОСОБА_8 є суб`єктом відповідальності за вказані у протоколах правопорушення, відповідальність за які передбачена статтею 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 26 листопада 2022 р. адміністративних правопорушень, оскільки в суді не доведена належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених статте. 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Драненка Віктора Володимировича задовольнити

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП за протоколами серії ААБ №331394 та серії ААБ №331393 від 26 листопада 2022 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, скасувати, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна