КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1297/2023
Головуючий в суді І інстанції Шевченко Т.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисників Харчука Олександра Петровича, Гармаша Михайла Юрійовича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Гармаша Михайла Юрійовича на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 19 вересня 2022 року о 18 годині 15 хвилин керував автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Жилянська, 33 в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У апеляційній скарзі захисника Гармаша М.Ю. указано на незаконність та необґрунтованість постанови судді та необхідність її скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що в судовому засіданні 01 лютого 2023 року захисником було заявлено клопотання про допит свідків, явка яких була забезпечена в судове засідання, проте суд відмовив у їх допиті, допустивши спрощений підхід до розгляду справи, не з`ясувавши всіх обставин справи, що потягло за собою ухвалення помилкового рішення. Дані свідки були присутні під час спілкування з поліцейськими і їм можуть бути відомі обставини, що передували складанню протоколу та були приховані поліцейськими шляхом зупинення відеофіксації.

Вказував, що згідно пояснень ОСОБА_1 , в процесі спілкування поліцейські запропонували пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився, проте у відповідь поліцейський повідомив, що автомобіль буде конфісковано, і зауважив, що якщо ОСОБА_1 хоче «по-хорошому», то йому треба під відеозапис відповісти відмовою на запитання поліцейського, після чого йому дозволять продовжити рух та пройти огляд самостійно. Крім того, зі слів ОСОБА_1 , поліцейські неодноразово вимикали відеореєстратор у ході спілкування.

Наводив зміст ст. 266 КУпАП, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що містять функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Наголошував, що згідно протоколу, у графі «дата і час вчинення правопорушення» зазначено 19.09.2022 18:14, а в графі «дата і час складання протоколу» визначено 19.09.2022 18:42. Отже, належний і допустимий відеозапис мав би здійснюватись у період не пізніше ніж з 18:14 до самого закінчення оформлення адміністративних матеріалів та спілкування з особою, щодо якої вони складались. Проте наявний у справі відеозапис розпочинається 19.09.2022 о 18:37 та завершується о 18:53, що підтверджує пояснення ОСОБА_1 щодо фабрикування відеозапису поліцейськими.

Вказував, що працівники патрульної поліції фактично спровокували ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, схиливши його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і запевнивши, що він має на це законне право. Вказані обставини свідчать про провокацію з боку працівників патрульної поліції до вчинення адміністративних правопорушень громадян з метою їх подальшого викриття, порушення ст. 8, 23 Закону України «Про національну поліцію», ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також недопустимість доказів, якими обґрунтовано винуватість ОСОБА_1 .

Вказував, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, і що у разі направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я складається направлення суворо визначеної форми. Проте направлення, наявне в матеріалах справи, не складалось працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 та не доводилось до його відому. Таким чином, працівниками поліції не було виконано обов`язку щодо доказування, порушено ч. 3, 6 ст. 266 КУпАП та п. 8 розділу ІІ Інструкції № 1452/735.

Зазначав, що в протоколі про адміністративне правопорушення інспектором поліції зазначено про виявлення ознак наркотичного сп`яніння, однак із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що будь-які ознаки сп`яніння ними не встановлювались та не повідомлялись ОСОБА_1 , в процесі спілкування поліцейські взагалі не застосовували будь-які прилади освітлення з метою перевірки реакції зіниць очей. Дані обставини свідчать про безпідставність пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння, висловленої ОСОБА_1 . Крім того, на відеозаписі таких ознак не вбачається.

Наголошував, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування автомобілем та дозволили продовжити рух після складання протоколу, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність вимоги проходження огляду на стан сп`яніння та порушення встановленого законом порядку.

Посилався на положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що містять функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, які були порушені працівниками поліції, оскільки відеозапис має вибірковий характер, що свідчить про самовільне видалення частини відеоматеріалу або примусове відключення, і вказаний відеозапис не може бути беззаперечним самостійним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Посилався на порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного просив допитати в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом було задоволено клопотання захисника Гармаша М.Ю., заявлене в апеляційній скарзі з підстав неповноти, на думку заявника, судового розгляду, та допитано як свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що в квітні 2023 року перебував в салоні автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , на вул. Жилянській в м. Києві був зупинений працівниками поліції. Поліцейські звинуватили ОСОБА_1 , що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння і запропонували пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився, проте у відповідь поліцейський повідомив, що автомобіль буде конфісковано, після чого пояснив, що якщо ОСОБА_1 хоче по-хорошому, то йому необхідно під відеозапис відповісти відмовою на запитання поліцейського, після чого йому дозволять продовжити рух та пройти огляд самостійно.

Явку іншого свідка ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в судове засідання 03 квітня 2023 року не забезпечив та сам в судове засідання 03 квітня 2023 року не прибув.

Вислухавши пояснення захисників, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 087974 від 19 вересня 2022 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;

зобов`язанням ОСОБА_1 не керувати та передавати іншим особам транспортний засіб Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 до 20 вересня 2022 року включно.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга захисника Гармаша М.Ю. не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді зіниць очей, що не реагують на світло, тремор пальців рук, порушення координації рухів, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак працівники поліції спровокували його та схилили до відмови від проходження огляду, що, на думку захисників, підтверджується неповнотою долученого до матеріалів справи відеозапису, є припущеннями, не підтвердженими належними та допустимими доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 , який є знайомим ОСОБА_1 , вказаний свідок може бути зацікавленим в позитивному розгляді справи для вищевказаного водія, крім того, свідком повідомлено вочевидь неправильні відомості щодо обставин події, зокрема, в частині місяця і року.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак працівники поліції спровокували його та схилили до відмови від проходження огляду, що, на думку захисника Гармаша М.Ю., підтверджується неповнотою долученого до матеріалів справи відеозапису, є припущеннями, не підтвердженими будь-якими доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Встановлюючи дані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з доказів, наявних в матеріалах справи, суд не вбачає підстав вважати, що поліцейські своїми активними діями спонукали водія ОСОБА_1 прийняти рішення про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, і дані рішення було прийнято водієм свідомо, без будь-якого тиску, а також, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху, зокрема п. 2.5, який зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння, а тому, відмовляючись від проходження такого огляду, має нести юридичну відповідальність.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що направлення на огляд працівниками поліції в присутності ОСОБА_1 не складалось, і до його відому не доводилось, з огляду на те, що положеннями ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року взагалі не передбачено складення направлення особи для огляду на стан сп`яніння у випадку її відмови від проходження такого огляду, а також повідомлення поліцейським особі назви медичного закладу, в якому такий огляд мав би проводитись.

Відтак, наявність чи відсутність зазначеного направлення в матеріалах справи правового значення для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та для правильності і повноти розгляду справи не має.

Апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги, що відеозапис не відображає процедури огляду поліцейськими ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, не зафіксовано виявлення та оприлюднення поліцейськими будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, з огляду на те, що конкретної процедури виявлення та обов`язку поліцейських оприлюднення таких ознак не встановлені ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав вважати, що водій перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки ознак такого сп`яніння на відеозаписі не вбачалося, ґрунтуються на особистій інтерпретації захисником стану ОСОБА_1 , зафіксованого на відео, і не спростовують виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія поліцейським, що передбачено його повноваженнями і що підлягало перевірці в передбаченому законом порядку.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 поліцейськими не було відсторонено від керування транспортним засобом та дозволено продовжувати рух після складання протоколу, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Крім того, на а. с. 3 знаходиться розписка, згідно якої ОСОБА_1 зобов`язався не керувати транспортним засобом до 20 вересня 2022 року, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать матеріалам справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості відеозапису, який є неповним і недостатнім, а хронометраж на ньому не охоплює всіх подій, які відбувались 19 вересня 2022 року з 18:14 до закінчення оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, апеляційний суд виходить із наступного.

Так, у пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що камера працювала не безперервно. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 087974 від 19 вересня 2022 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, безперервно зафіксована на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду в зв`язку з відсутністю сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного КУпАП, ст. 250 якого передбачено, що участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу.

Виходячи із вищевикладеного, доводам апеляційної скарги захисника Гармаша М.Ю. щодо неповноти судового розгляду, провокації до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, неналежного направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння, незаконності та необґрунтованості вимоги інспектора патрульної поліції про необхідність проходження медичного огляду, відсутності належних відеозаписів та пояснень свідків у матеріалах справи, порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було надано належної оцінки судом першої інстанції, та перевірено апеляційним судом, і за наслідками апеляційного перегляду зазначені доводи також не знайшли свого підтвердження.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга захисника Гармаша М.Ю. не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Гармаша Михайла Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР і скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.