Справа № 367/1128/23 Головуючий 1 інстанція- Горбачова Ю.В.
Провадження № 33/824/1642/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 березня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

мешкає:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , тимчасово не працюючої,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до вказаної постанови 05 лютого 2023 року об 11 годині 40 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї племінниці ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: не впускала до своєї кімнати, виставила її речі, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

На постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови. Скарга мотивована тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення не відображено усі елементи об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст.1732 КУпАП, зокрема таку обов`язкову ознаку як можливе чи фактичне настання психологічної шкоди у потерпілої особи. У справі відсутні докази на підтвердження того, що внаслідок її дій потерпілій ОСОБА_2 було завдано психологічної шкоди. У постанові суду не вказано конкретні негативні наслідки, до яких призвели її дії, що виключає відповідальність за ч.1 ст.1732 КУпАП. Окрім того, суд не врахував положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та акт від 15 лютого

- 2 -

2023 року, складений депутатом Ірпінської міської ради В`язовченко Т.А.,згідно якого потерпіла ОСОБА_2 зареєстрована, проте не проживає у АДРЕСА_1 . Як і не надано доказів попередній постанові Ірпінського міського суду від 30 січня 2023 ркоу, якою вже було закрито провадження щодо неї у справі за ч.1 ст.1732 КУпАП. Суд не звернув уваги, що в даний час Ірпінським міським судом розглядається спір за її позовом до ряду осіб, в тому числі і ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у кв. АДРЕСА_2 (справа № 367/8797/21), оскільки потерпіла втратила інтерес до житла із 2015 року і до цього часу не проживала у квартирі, а її звернення до поліції обумовлене розглядом даної справи, бо раніше вона не зверталася.

Також, ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги з огляду на те, що копію постанови вона отримала лише 23 лютого 2023 року.

Наведені причини пропуску строку подання апеляційної скарги визнаються судом поважними, а тому на підставі ст.294 КУпАП суд поновлює апелянту строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року.

Потерпіла ОСОБА_2 подала письмові заперечення, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно визнав ОСОБА_1 винною, а доводи апеляційної скарги останньої є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Давиденко О.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на правильність судового рішення.

Вислухавши захисника та потерпілу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.1732 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

- 3 -

згідно п.3 ч.1 ст.1 якого домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 цього Закону).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 цього Закону).

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05 лютого 2023 року об 11 годині 40 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї племінниці ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії, які полягають у тому, що вона не впустила потерпілу до її кімнати у квартирі, виставила її речі, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення у виглядів домашнього насильства, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740481 від 05 лютого 2023 року, відповідно до якого 05 лютого 2023 року об 11 годині 40 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно своєї племінниці домашнє насильство, тобто

- 4 -

умисні дії психологічного характеру, а саме: не впускала до своєї кімнати, виставила її речі, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої;

- у терміновому заборонному приписі кривдника серії АА № 283030 від 05 лютого 2023 року, згідно якого з огляду на вчинення 05 лютого 2023 року ОСОБА_3 за місцем свого проживання домашнього насильства відносно своєї племінниці ОСОБА_2 , їй заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб;

- у письмових поясненнях ОСОБА_2 , яка показала, що 05 лютого 2023 року прийшла зі своєю матір`ю ОСОБА_4 до квартири, де вони прописані, однак її тітка ОСОБА_1 не пустила їх до квартири, бо змінила замок, а ключів їй не дала. Вони викликали поліцію, з якою і зайшли до кімнати;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 про те, що 05 лютого 2023 року за місцем її проживання додому прийшли ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , які стукали у двері. Вона відкрила, але їх вже не було. Потім вони прийшли з нарядом поліції прийшла зі своєю матір`ю ОСОБА_4 до квартири, де вони прописані, однак її тітка ОСОБА_1 не пустила їх до квартири, бо змінила замок, а ключів їй не дала. Вони викликали поліцію, з якою і зайшли до кімнати;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_3 про те, що її племінниця ОСОБА_2 05 лютого 2023 року близько 12-00 години прийшла до неї додому і стала гучно стукати у двері;

- письмовими поясненнями ОСОБА_5 , яка вказала, що проживає у кв. АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована її двоюрідна сестра ОСОБА_2 і її тітка ОСОБА_4 . Сестра періодично приїздить до квартири та іноді влаштовує скандали. 05 лютого 2023 року близько 12-00 години вона чула, що хтось смикає дверну ручка та стукає у двері, мати відкрила але нікого не було. Вона побачила як під вікнами стоїть сетсра та тітка, а через деякий час прибула поліція,з якою тітка і сестра зайшли до кімнати.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення від 06 листопада 2015 року.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не відображено усі елементи об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, зокрема таку обов`язкову ознаку як можливе чи фактичне настання психологічної шкоди, необгрунтовані та спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740481 від 05 лютого 2023 року, в якому чітко вказано коли вчинене правопорушення, місце вчинення та його суть. В тому числі у протоколі зазначено, що внаслідок вчинення домашнього насильства у відношенні ОСОБА_2 могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.1732 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Тобто, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює

- 5 -

склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх чи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю потерпілої особи.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де займає окрему кімнату, в якій знаходяться її меблі та особисті речі, а також речі її малолітньої доньки. Потерпіла пояснила, що одружилася у 2018 році, однак проживала у квартирі, оскільки не хотіла мешкати із свекрухою. Тітка періодично влаштовувала їй сварки, однак вона сплачувала за свою кімнату, передаючи їм гроші. З початком російської агресії і воєнними діями у м.Ірпінь, вона вимушена була виїхати, а коли повернулася, то не змогла попасти до квартири, бо тітка змінила замки. 05 лютого 2023 року вона приїхала додому, щоб забрати свій та малолітньої доньки одяг, який залишився у кімнаті, проте самостійно не змогла попасти до помешкання.

Отже, судом незаперечно встановлено, що ОСОБА_2 станом на 05 лютого 2023 року має право користуватися жилим приміщенням у кв. АДРЕСА_2 , оскільки не виселена та не позбавлена права користування цим приміщенням у встановленому законом порядку. А відтак перешкоджання їй у доступі дожитла, на яке потерпіла має передбачене законом право, та особистих речей очевидно та поза всяким розумним сумнівом свідчить про можливість завдання шкоди її психологічному здоров`ю, оскільки може викликатиу постраждалої особи емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та почуття безправності.

Наведене у свою чергу спростовує доводи скарги.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у справі доказів на підтвердження того, що внаслідок її дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 було завдано психологічної шкоди, а в постанові суду не вказано конкретні негативні наслідки, до яких призвели дії, що виключає відповідальність за ч.1 ст.1732 КУпАП, які є безпідставними з викладених вище підстав. Як у протоколі про адміністративне праовпорушення, так і у постанові суду чітко вказано, що внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, що входить до складу правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував акт від 15 лютого 2023 року, складений депутатом Ірпінської міської ради В`язовченко Т.А., згідно якого потерпіла ОСОБА_2 зареєстрована, проте не проживає у АДРЕСА_1 , не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП.

Дані обставини не мають правового значення, оскільки як вище вказувалося ОСОБА_2 станом на 05 лютого 2023 року мала право користуватися жилим приміщенням у кв. АДРЕСА_2 , оскільки не виселена та не позбавлена права користування цим приміщенням у встановленому законом порядку, а тому перешкоджання їй у доступі дожитла, на яке потерпіла має передбачене законом право, відносяться до домашнього насильства, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.1732 КупАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даний час Ірпінським міським судом розглядається спір за позовом ОСОБА_1 до ряду осіб, в тому числі і ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кв. АДРЕСА_2 (справа № 367/8797/21), оскільки потерпіла втратила інтерес до житла із 2015 року і до цього часу не проживала у квартирі, а її звернення до поліції обумовлене розглядом даної справи, бо раніше вона не зверталася не спростовують висновків суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП.

Посилання у скарзі на постанову Ірпінського міського суду від 30 січня 2023 року, якою вже було закрито провадження щодо ОСОБА_1 по іншому факту вчинення дій

- 6 -

щодо ОСОБА_2 не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи. Суд першої інстанції вірно вказав, що постанова стосується інших обставин.

Отже, наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в її діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.1732 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що суддею першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

- 7 -

Враховуючи наведене, постанова судді Голосіївського районного суду м.Києва від 24 січня 2022 рокує законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень в дохід держави залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко