Номер провадження: 33/813/298/23
Номер справи місцевого суду: 497/1896/22
Головуючий у першій інстанції Висоцький С. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря: Сидоренко А.О.,

за участі:

адвоката Морозова В.Ю.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 11 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2022 року інспектором СРПП Болградського РВП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171468 від 28.09.2022р. за ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до якого 28.09.2022 року о 12:00 годині, в м. Болград, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем Форд Ескорт, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, сухість у роті, в`яла мова), від проходження обстеження на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер «Драгер» або в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на відео носій відповідно до ст.266 КУпАП, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що встановлена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Болградського районного суду Одеської області від 11 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1)працівники поліції здійснювали психологічний тиск щодо нього, внаслідок чого його було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ДПР18 №171468;

2) працівники поліції не відсторонювали його від керування транспортним засобом;

3) працівниками поліції не було виписано направлення на медичний огляд та не було доставлено його до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння;

4) в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні дані засобу фіксації відео.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171468 від 28.09.2022р. встановлено, що 28.09.2022 року о 12:00 годині, в м. Болград, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем Форд Ескорт, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, сухість у роті, в`яла мова), від проходження обстеження на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер «Драгер» або в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на відео носій відповідно до ст.266 КУпАП, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що встановлена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- відеозаписом, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 3);

- пояснення ОСОБА_1 (а.с.5), відповідно до яких останній вказує, що перед керування вжив наркотичні речовини («сіль»), від проходження огляду у лікаря відмовляється, так як не заперечує вживання наркотичних речовин.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, а також ступінь небезпеки, викликану тим, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, керувала транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції правильно вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Обставини, що пом`якшують або обтяжують вчинене, не встановлені.

При накладенні стягнення суд першої інстанції правильно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що працівники здійснювали психологічний тиск на ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначає, що вказані доводи не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, відеозапис з нагрудних відеокамер працівника поліції також не містить психологічного тиску, на які посилається апелянт.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом та передачі керування автомобілем уповноваженій особі, апеляційних суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За положеннями частини 7 вказаної статті у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Отже, за змістом наведених норм особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або є підстави вважати, що вона перебуває у такому стані, відстороняється від керування транспортним засобом. При цьому ч. 7 ст. 266 КУпАП надає можливість передати керування транспортним засобом тій особі, яка уповноважена водієм та має відповідне посвідчення.

Тобто передача керування транспортним засобом іншій особі здійснюється лише за бажанням особи, яка була відсторонена від керування.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було виписано направлення до медичного закладу та не доставлено його до медичного закладу, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №171468 від 28.09.2022р. був складений за порушення вимоги п.п. 2.5 ПДР.

Відповідно до вимоги п.п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною даного правопорушення є відмова від проходження огляду на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 6 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2011р., у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, чинним законодавством України не встановлено обов`язок працівників поліції направити та доставити до медичного закладу правопорушника у разі відмови останнього щодо проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Болградського районного суду Одеської області від 11 січня 2023 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 11 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік