ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5825/22 Головуючий в 1 інст. Телегуз С.М.
Провадження № 33/807/289/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда ІІ групи загального захворювання, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 26.11.2022 року о 07:15 в м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону 14, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (сухість порожнини рота, звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя), від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, від підпису, отримання копії протоколу та надання пояснень відмовився. Відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що працівниками поліції під час події були порушена процедура визначення ознак наркотичного сп`яніння. Працівник поліції не визначив належним чином ознак сп`яніння у нього Будь-які докази, які підтверджували, що він під час події мав ознаки сп`яніння матеріали справи не містять.

Наголошує, що ознак сп`яніння у нього виявлено не було, а тому працівник поліції не мав права направляти його до закладу охорони здоров`я.

На правлення на огляд йому не вручалося, як і сам протоколу, що є порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Працівниками поліції під час події не роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Працівники поліції в супереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» незаконно здійснили зупинку транспортного засобу та без належних підстав здійснили поверхневу перевірку.

Вказує, що суд не врахував того, що він є інвалідом другої групи загального захворювання.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із зазначених нижче підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП , завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП .

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №106967 (а.с.1), ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 26.11.2022 року о 07:15 в м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону 14 керував автомобілем «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (сухість порожнини рота, звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя), від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, від підпису, отримання копії протоколу та надання пояснень відмовився. Відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Даний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений, в силу ст. 255 КУпАП уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП № 6 ЗРУП в Запорізькій області.

Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: направленням на огляд водія (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: сухість порожнини рота, звуження зіниці очей, не природна блідість обличчя. ОСОБА_1 від огляду відмовився, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України; рапортом працівника поліції (а.с.5), яким працівник поліції повідомляє начальника ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про те, що під час несення служби було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд, водій відповів відмовою; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.9), який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 , виходячи з наступних встановлених обставин.

З відеозапису під найменуванням «video_2022-11-28_16-23-23» вбачається, що ОСОБА_1 вказав, що під час події був водієм транспортного засобу. Не заперечував, що колись вживав наркотичні засоби. На пропозицію працівника поліції пройти огляд, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду. Також водій відмовився від отримання копії протоколу.

Аналіз вищенаведених доказів дає підстави для єдиного висновку, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Суд також відхиляє доводи проте, що ОСОБА_1 не було надано копії протоколу та направлення на огляд, оскільки з вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час події, усвідомлюючи обставини, повністю відмовився від отримання будь-яких документів, в тому числі протоколу.

Посилання апелянта на те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння йому не було вручено не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Всупереч доводам апеляційної скарги згідно вимог Інструкції № 1452/735, інспекторами поліції була складена форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а. с. 4).

Вимога апелянта на обов`язкове вручення йому цього направлення законом не передбачена, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу.

Доводи про те, що працівники поліції діяли в супереч вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліції» є безпідставним та такими, які направленні лише на створення штучних підстав для скасування судового рішення.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021р. №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується з ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Безпідставним є також доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 лише формально висунули звинувачення в тому, що він має ознаки наркотичного сп`яніння, оскільки працівники поліції не проводили жодних оглядів особи.

Так, апеляційний суд виходить з того, що згідно протоколу ОСОБА_1 притягається до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

При цьому посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вказує, що поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та самого ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останніх може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Щодо доводів про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть означати недопустимість доказів, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку обвинуваченого та добровільну відмову водія від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту підтвердила достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки.

Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду встановив, що водій ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.22).

Місцевий суд вказану обставину під час винесення постанови не врахував та стягнув з ОСОБА_1 судовий збір.

Апеляційний суд в цій частині постанови суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

В той же час п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Тобто, виходячи з вищенаведеного ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом другої групи, а тому постанова місцевого суду підлягає зміні в цій частині.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/5825/22