ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем Іваниною А.В., за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його адвоката Верещаки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є директором ТОВ «Космомол», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 гривень 00 копійок.

Згідно з постановою судді, 02 серпня 2021 року близько 22.00 години ОСОБА_1 за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності неповнолітньої дитини , вчинив домашнє насильство відносно дружини, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дитини ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом порушено вимоги ст. 285 КУпАП, оскільки 02 листопада 2021 року постанова оголошена не була, а суддя вказав іншу дату 05 листопада.

На переконання апелянта, факт домашнього насильства відносно неповнолітнього ОСОБА_3 похідним від вчинення домашнього насильства щодо його матері дружини ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_4 , що підтверджується постановою у справі №953/15479/21, в якій встановлено відсутність події адміністративного правопорушення.

У постанові невірно вказано показання неповнолітнього ОСОБА_2 , який у судовому засіданні пояснював про те, що жодної сварки між батьками не бачив та підтвердив що відносно нього домашнє насильство не вчинялось.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 , його захисника Верещаку Н.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, приходжу до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції згідно з нормами КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є обґрунтованими, що підтверджується дослідженими доказами та ґрунтується на вимогах закону.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №7464758 від 7 серпня 2021 року вбачається, що 02 серпня 2021 року близько 22.00 години ОСОБА_1 за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності неповнолітньої дитини, вчинив домашнє насильство відносно дружини, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дитини ОСОБА_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_4 , остання зверталась до органів поліції з повідомленням, що ОСОБА_1 ображає її і дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та застосовує фізичну силу

У своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що 2 серпня 2021 у неї з її чоловіком ОСОБА_1 , який був у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, останній застосував фізичну силу відносно неї - бив по рукам, висловлювався нецензурними словами у бік дітей, а також кричав.

Такі пояснення потерпілої дружини ОСОБА_4 підтверджуються наявними письмовими поясненнями її доньки ОСОБА_6 про обставини сварки та застосування фізичної сили.

Також у свої поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що між ним та дружиною виникла сварка.

При перевірці судом дисків з відеоматеріалами стосовно подій, які мали місце 02.08.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що 02.08.2021 приблизно о 22.00 год, коли працівники поліції прибули за адресою: АДРЕСА_1 , двері квартири відчинив ОСОБА_1 , у квартирі, окрім нього, знаходилися його дружина ОСОБА_4 , та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , котрі плакали та просили працівників поліції зайти до квартири. В ході опитування працівниками поліції ОСОБА_8 , зазначив, що його облили водою та вказав на батька ОСОБА_1 . Крім того, в ході складання працівниками поліції відповідних документів, інспектор зайшов до кімнати, та побачив як ОСОБА_8 сидить на підлозі, його обіймає його мати ОСОБА_4 , він плаче та каже, що не хоче там жити. В цей час ОСОБА_1 поводив себе зухвало, на зауваження працівників поліції не реагував (диск № 1339-1 (файл 2), диск № 2142-1 (файл 1, 3, 4), диск №2142-2 (файл 4, 7)).

На переконання суду апеляційної інстанції, дані обставини поряд з первинними поясненнями потерпілої ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_3 вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно своїми діями призвів до вчинення домашнього насильства, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю дитини - сина ОСОБА_3 .

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновками викладеними у постанові суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань неповнолітнього ОСОБА_3 наданих у судовому засіданні щодо його відсутності під час конфлікту між батьками у квартирі, що спростовується наявним відеозаписом.

Твердження про перебування ОСОБА_3 в момент конфлікту на тренуванні у секції з бадмінтону у СК «ХПІ» не заслуговують на увагу, оскільки події зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення сталися близько 22.00 години, тобто після тренування, яке тривало до 19.30 години, вказаній у відповідній довідці.

Апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про те, що факт домашнього насильства відносно неповнолітнього ОСОБА_3 є похідним від вчинення домашнього насильства щодо його матері дружини ОСОБА_1 , яке не підтверджено згідно постанови судді у справі №953/15479/21, є помилковими та не спростовують фактичних обставин вчинення насильства психологічного характеру щодо малолітньої дитини - ОСОБА_3 .

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушень ст. 285 КУпАП допущених судом першої інстанції при прийняті рішення по суті.

За наслідками перегляду справи в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, адвокатом та ОСОБА_1 не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю події адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко