ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7329/22 Головуючий в 1 інст. Боєв Є.С.
Провадження № 33/807/282/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Тріфонова А.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 29 листопада 2022 року о 21 год. 10 хв. у м. Запоріжжі, Шевченківський район, вул. Чарівна, 107, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, днз НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушенням мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки справу розглянув без його участі.

Матеріали справи не містять доказів здійснення ним керування автомобілем під час події, що виключає склад інкримінованого порушення.

Працівники поліції під час події діяли всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки викладені обставини не відповідають дійсності.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки апелянт участі в судовому засіданні суду першої інстанції 30 січня 2023 року не приймав, копію постанови отримав 15 лютого 2023 року тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження. Зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника адвоката Трифонова А.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, дійшов до наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції з приводу доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази:протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №393167 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 29 листопада 2022 року о 21 год. 10 хв. у м. Запоріжжі, Шевченківський район, вул. Чарівна, 107, керував транспортним засобом ВАЗ 21063, днз НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушенням мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився; направленням на огляд водія (а.с.5), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, порушення мови. Від огляд ОСОБА_1 відмовився; оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), який містить відеозаписи події.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними.

Зокрема, доводи апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Факт розгляду справи судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 апеляційним судом враховано як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було повідомлено безпосередньо під час складання протоколу про розгляд справи відносно нього в Шевченківському районному суді м. Запоріжжі 15 грудня 2022 року, в подальшому відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП судом було своєчасно направлено судову повістку за місцем проживання ОСОБА_1 , яка збігається із адресою, вказаною у протоколі та ним самим в апеляційній скарзі (а.с. 10), але ОСОБА_1 її не отримав та повістку було повернуто до суду поштовим відділенням через відсутність адресата.

З приводу доводів про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 , апеляційний суд вказує наступне.

Переглянутими відеоматеріалами, які містяться на оптичному носії інформації встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення вимог ПДР України та через запровадження воєнного стану, що є підставою, згідно вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Під час спілкування, працівники поліції у ОСОБА_1 виявили ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували водієві проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду. Поведінка ОСОБА_1 та його висловлювання свідчить про те, що він не заперечував, що саме він здійснював керування автомобілем.

Суд апеляційної інстанції неодноразово наголошував в справах про адміністративне правопорушення про те, що відсутність прямих доказів не може свідчити про відсутність в діях порушника складу інкримінованого правопорушення.

Так, чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. ст 252, 280 КУпАП визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінює всі докази в справі.

Доказування тих чи інших обставин правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення правопорушення обвинуваченим.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно відсутні прямі докази на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 керування, однак сукупність відеозаписів, час між зйомками, поведінка та висловлювання ОСОБА_1 під час події та метод логічного тлумачення дозволили суду першої інстанції встановити, що саме ОСОБА_1 був водієм автомобіля.

ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд відмовлявся через відсутність свідків, а потім вже змінив версію, та вказав, що не може залишити автомобіль.

Така казуїстична поведінка свідчить про намагання уникнути правової процедури проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наслідками апеляційного розгляду не встановлено істотних процесуальних порушень, як з боку працівників поліції під час складання адміністративного матеріалу, так і судом першої інстанції під час судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду та звільнення особи від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду, без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/7329/22