Справа № 309/1543/23
Провадження № 3/309/481/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2023 року м. Хуст
Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Лук`янова О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,-
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ №044377, від 22.03.2023: ОСОБА_1 22 березня 2023 року, о 21 годині 33 хвилини, рухаючись по автодорозі «Хуст-Велятино», керував автомобілем «Ауді А2», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Кричфалушій І.І. не з`явилися, подали до суду заперечення, в якому просили закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та просили дану справу розглядати в їх відсутність.
Вказане заперечення вмотивовано тим, що:
-22.03.2023, близько 21 години 33 хвилини, він знаходився неподалік ж/д переїзду по автодорозі «Хуст-Велятино», його автомобіль знаходився на узбіччі, а сам він неподалік автомобіля спілкувався зі своїм товаришем ОСОБА_2 ;
-до них під`їхали працівники поліції та повідомили його, що він начеб то керував транспортним засобом та запропонували йому пройти освідчення на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній погодився, оскільки був впевнений, що спиртних напоїв не вживав та автомобілем не керував;
-після проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору йому повідомили, що у нього 5.5 проміле алкоголю, однак він вимагав, щоб йому провели обстеження за допомогою аналізу крові або сечі, на що йому було відмовлено;
-в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перед процедурою освідчення йому не було виписано направлення до медичного закладу;
-його освідчення на стан алкогольного сп`яніння проводилося за допомогою газоаналізатору «Алконт U8200», інструкцією якого передбачені інтервали технічного обслуговування, а саме перевірка калібровки, яка має проводитись кожні 6 місяців. Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 технічні засоби, що використовуються для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік;
-відеозапис, що долучений до матеріалів справи, всупереч вимогам закону не є повним та безперервним, не являється належним та допустимим доказом, в самому відеозаписі не міститься жодних доказів його керування транспортним засобом та відповідно вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП;
-огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за відсутності свідків, що в поєднанні з неналежним доказом у вигляді відеозапису так само вказує на відсутність події адміністративного правопорушення;
-в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшла до висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з таких підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП: завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства в справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказується на таке:
1)звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників;
2)при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені в статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз;
3)зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно ст.129 Конституції України - однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
17.07.1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію у національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Так, відповідно до ст.32 Конвенції - питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції.
За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто у такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 7 КУпАП: розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП: орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, п.5 розділу ІІ передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
На відеозаписі, що доданий до матеріалів справи присутні лише декілька уривків, які не дають змоги встановити факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Так, на одному із уривків відеозапису зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває неподалік автомобіля на вулиці, факт керування ним будь-якого транспортного засобу не зафіксовано. На час прибуття працівників поліції ОСОБА_1 не керував автомобілем, що і підтверджується відеозаписом. За наявності двох осіб біля автомобіля, достеменно не зафіксовано хто перебував за кермом транспортного засобу, відтак суддя відхиляє відеозапис в якості доказу. Будь-які інші докази, які б підтверджували факт керування автомобілем ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
Крім того, відповідно до п.9 Розділу ІІІ Інструкції використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Однак, в матеріалах даної адміністративної справи і у самому протоколі відносно ОСОБА_1 відсутні посилання на те, за допомогою якого технічного засобу водію пропонувалося пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Одночасно з цим, у відповідь на адвокатський запит адвоката Кричфалушія І.І., долучений до матеріалів справи, з медичного закладу була надіслана копія декларації про відповідність, в якій вказано, що на газоаналізатор «Алконт U8200», за допомогою якого проводилося освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, було видано сертифікат перевірки від 19.04.2019 та сертифікат відповідності від 17.05.2019.
Згідно міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, в категорії №13 «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» міжповірочний інтервал газоаналізатору «Алконт U8200» становить 1 рік.
П.9 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлює, що використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до вищевказаного суддя прийшла до висновку про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту алкогольного сп`яніння не береться до уваги в якості доказу, через те, що всупереч вимогам законодавства повірка газоаналізатору «Алконт U8200» не була проведена у встановлені терміни, а натомість була проведена ще у 2019 році, що є значним порушенням встановлених міжповірочних інтервалів.
Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений порядок направлення водіїв на проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння до медичних закладів. Таке направлення ґрунтується на двох складкових: складення відповідного направлення, форма якого визначена Інструкцією, на огляд водія у медичному закладі та фактична доставка особи в медичний заклад для проходження обстеження. Однак у матеріалах адміністративної справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння.
Також, відповідно до ст.265-1 КУпАП: у разі наявності вважати, що водієм вчинено правопорушення, за яке відповідно до цього кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування ТЗ, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення. Ця норма кореспондує із положенням ст.266 КУпАП, яка встановлює, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.
У протоколі про адміністративне правопорушення, серії ААБ №044377, в графі «тимчасово вилучені документи» зазначено, що у ОСОБА_1 нічого не вилучалось. Так само в матеріалах справи відсутні будь-які документи про усунення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом або передачу транспортного засобу довіреній особі останнього.
Все зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому суддя зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.
Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, суддя дійшла висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП: провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Частиною 2 статті 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Керуючись ст.245, 247, 251, 265-266, 283-285, 287, 291 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Закарпатського Апеляційного суду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.