ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/92/33 Головуючий І інстанції Клименко А.М.
Провадження № 33/818/323/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Андрійко О.В. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 28.12.2022 о 04 годині за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 288, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився зі застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293». Результат огляду 2,06 проміле алкоголю.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14.02.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Андрійко О.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора DRAGER ALKOTEST, який показав позитивний результат, що становить 2.06 проміле. Працівники поліції дійшли висновку, що в даному випадку факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`янінням підтверджується результатами огляду та що є достатньою підставою для притягнення водія до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Однак, працівники поліції проігнорували той факт, що водій ОСОБА_1 категорично не погодився з результатами такого огляду та наполягав на проведенні огляду у закладі охорони здоров`я. За таких обставин, на переконання апелянта, працівниками поліції було порушено вимоги ч.3 ст.266 КУпАП та Інструкції відповідно до яких працівники поліції зобов`язані були запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, шляхом вручення йому письмового направлення встановленої форми та лише після того, як водій отримав би це письмове направлення та відмовився від проходження такого огляду поліцейські мали право скласти протокол про адміністративну відповідальність.

Також, в апеляційній скарзі захисник Андрійко О.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 і захисника та судом першої інстанції не було належним чином повідомлено їх про судове засідання. Повний текст судового рішення було отримано лише 23.03.2023 року та протягом 10 днів було подано апеляційну скаргу.

Мотиви суду

Судом апеляційної інстанції неоднократно призначались судові засідання.

Так, в судове засідання 05.04.2023 року ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, захисник подала до суду заяву в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

26.04.2023 року, будучи 05.04.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання не з`явились, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки не повідомили.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи. Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що не суперечить вимогам КУпАП.

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Разом з цим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника, оскільки судом не були направлені судові повістки, які повинні бути вручені за три дні до початку судового засідання. Однак, як убачається з матеріалів справи, захисник Андрійко О.В. повторно в судове засідання не прибула, зверталася до суду з заявами про відкладання розгляду справи, тобто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захиснику достеменно було відомо про призначені судові засідання. Суд першої інстанції один раз задовольнив клопотання захисника Андрійко О.В. і відклав розгляд справи, надавши їй можливість ознайомитися з матеріалами справи, якою представник так і не скористалася, та суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що оскільки захисником жодних доказів поважності причин неприбуття в судове засідання суду не було надано, то підстав для повторного відкладання судового розгляду суд не має та вважав за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_2 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 28.12.2022 о 04 годині за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 288, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився зі застосуванням газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293». Результат огляду 2,06 проміле алкоголю.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 455742 від 28.12.2022 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- рапортом працівника поліції

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293» від 28.12.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 2,06 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не погодився з висновком за результатами огляду за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293»та йому працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Як убачається з відомостей відеозапису, наданого працівниками поліції, після того, як ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293» йому було озвучено результат такого огляду, який становить 2,06 проміле, він був здивований таким результатом та пояснив, що випив 1,5 л. пива. Свою незгоду з результатом не висловлював в будь-якій формі.

В подальшому працівником поліції було двічі зачитано в голос протокол про адміністративне правопорушення з зазначенням про те, що огляд було проведено за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293» та результат такого огляду становить 2,06 проміле на що ОСОБА_1 не заперечував такий результат та відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 відмовився від підпису в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованому чеку газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293».

За таких обставин, ОСОБА_1 скористався своїм правом та відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздрукованому чеку газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 7510 ARLM0293». Така відмова від підпису документів не може беззаперечно свідчити про незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду за допомогою газоаналізатора, оскільки одразу після проходження огляду він виразив лише здивування з таким результатом та не повідомляв працівників поліції про категоричну незгоду з результатами огляду.

Відповідно до п.7 І розділу Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, відповідно до ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Пунктом 9 ІІ розділу Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Тобто, доводи захисника про те, що працівники поліції повинні були вручити ОСОБА_1 направлення для проходження огляду в медичному закладі і лише після його відмови від такого проходження вони мали змогу скласти протокол про адміністративне правопорушення є помилковими, оскільки вимогами Інструкції передбачено, що таке направлення складається лише у разі відмови водія з результатами огляду на місці, а ОСОБА_1 не виражав такої незгоди.

Крім того, вимогами Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я, тобто таке направлення складається та вручається працівниками поліції працівникам медичного закладу, а не водію транспортного засобу, та воно є підставою для проведення відповідного огляду водія на стан алкогольного сп`янінням.

Таким чином, відомості зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Андрійко О.В. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Андрійко О.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик