Номер провадження: 33/813/353/23
Номер справи місцевого суду: 497/2581/22
Головуючий у першій інстанції Висоцький С. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Болградського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Болградського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що працівниками поліції у місці і час, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 13 грудня 2022 року безпідставно зупинено автомобіль під його керуванням, на прохання ж пояснити підстави зупинки поліцейські лише повідомили, що не зобов`язані цього робити, оскільки діє воєнний стан; огляд на стан сп`яніння проведений із застосування технічних засобів відеофіксації, не передбачених національним законодавством, зокрема, за допомогою мобільного телефону; вказаним відеозаписом не зафіксовано, однак у проміжок часу коли відофіксація не здійснювалась він пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, який показав вміст алкоголю у крові - 0,16 проміле, після чого працівник поліції здійснив якісь маніпуляції із приладом та повторно запропонував пройти огляд на стан сп`яніння. Водночас апелянт зазначає, що вимагав надати йому сертифікат відповідності приладу, у чому йому працівниками поліції відмовили.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 наданих в судовому засіданні 11 травня 2023 року за доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказаним вимогам оскаржувана постанова відповідає.

Апеляційний суд вважає, що рішення судді першої інстанції є обґрунтованим, а його висновки ґрунтуються на матеріалах справи про адміністративне правопорушення, виходячи з такого.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є самостійним складом адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність, передбачену, санкцією даної статті.

Аналіз матеріалів цієї справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, доведена та підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №128413 від 13 грудня 2022 року з якого убачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження обстеження на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер «Драгер» або в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на відеоносій відповідно до ст.266 КУпАП, чим порушив п. 2.5 ПДР. Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 цей протокол підписаний, із зазначенням в ньому особистих пояснень, зокрема, стосовно того, що він в цей вживав алкогольне пиво, після чого керував автомобілем, з протоколом згоден; відеозаписами, з яких убачається, що працівниками поліції 13 грудня 2022 року зупинено транспортний засіб ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який вийшов із-за керма автомобіля. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 відповів відмовою, окрім того на запитання працівників поліції чи вживав він в цей день, а саме 13 грудня 2022 року алкоголь ОСОБА_1 відповів, що вживав.

Посилання апелянта в якості доводів апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу під його керуванням 13 грудня 2022 року працівниками поліції здійснена безпідставно, і працівниками поліції не повідомлено її причин, апеляційний суд відхиляє, оскільки це не стосується предмету доведення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення, водночас суд вважає потрібним звернути увагу на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. N 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 35 КУпАП поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про національну поліцію та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства встановлено не було, тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу є безпідставними.

Стосовно посилань апелянта про те, що працівниками поліції огляд на стан сп`яніння 13 грудня 2022 року проведено із застосування технічного засобу, яким здійснено відеофіксацію подій, не передбачений національним законодавством, зокрема, мобільного телефону, тому суд не мав брати до уваги цей відеозапис, що міститься в матеріалах справи як доказ на підтвердження вчинення ним вказаного вище адміністративного правопорушення, апеляційний суд зауважує про таке.

Частиною 2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписами події надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені відеозаписи фіксують реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи та мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження цього доказу у сукупності із іншими доказами у справі.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Фактичні дані, що містяться на DVD-диску ( а.с.3) апелянтом не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд робить висновок про відсутність підстав для автоматичного відхилення доказів, які зафіксовані за допомогою обладнання, не передбаченого нормативно - правовими актами, в тому числі Наказами ДПП НП України №100 від 03 лютого 2016, № 14/1 від 24 листопада 2015 року, Наказом МВС України від 18.1.22018 року №1026. Суд надає оцінку всім дослідженим у справі доказам в цілому та в їх взаємозв`язку.

Тому апеляційний суд вважає, що відеозапис, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку, що відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП є окремим складом адміністративного правопорушення, та складання поліцейськими за цим фактом протоколу про адміністративне правопорушення, що долучений поліцейськими до матеріалів справи, є достатньо інформативним та приймає його як безумовний доказ у справі.

Апеляційний суд відхиляючи доводи апелянта про те, що він пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, який показав вміст алкоголю у крові - 0,16 проміле, також погоджується із посиланнями судді у тексті оскаржуваної постанови про те, що у цій справі жоден з досліджених доказів не містить даних, що водій висловлював саме незгоду щодо застосування спеціального технічного засобу, що потягло б за собою обов`язок поліцейського доставити водія до закладу охорони здоров`я для огляду, як і відсутні дані про те, що незгода водія із проходженням огляду на місці зупинки обумовлена відмовою надати йому сертифікати відповідності приладу Драгер. Всі досліджені докази вказують, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

При цьому відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 проходив огляд за допомогою алкотестера «Драгер», який показав результат 0,16 проміле, оскільки під час відеофіксації вказаних вище подій ОСОБА_1 тричі відмовся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, водночас останній не зауважував про те, що вже проходив такий огляд в цей день.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

З оскаржуваної постанови суду убачається, що судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, і визначене адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним.

Ураховуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст.294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Болградського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко