Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4731/22
П О С Т А Н О В А

07.09.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №331284 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 12.10.2022р. близько 08:27 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. 68 Десантників в районі буд. №57, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння згідно результатів тестування на приладі «Драгер» тест №232 із показником 0,39%, чим порушив п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку та шляхом направлення електронного смс-повідомлення на його мобільний номер телефону. Жодних заяв чи письмових заперечень безпосередньо від нього на адресу суду не надходило. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З огляду на вказані обставини, та те що ОСОБА_1 було відомо про обставини складення адміністративного протоколу та про його розгляд судом (що зокрема слідує з оглянутого відеозапису, доданого до протоколу), таким чином повинен був цікавитись ходом розгляду справу, об`єктивно мав для цього можливості, чим не скористався. За такого суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, доходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №331284 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.9 "а" ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.9 «а» ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ проходження водієм огляду із підтвердженням стану сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.

У якості основного доказу провини ОСОБА_1 та його перебування у стані алкогольного сп`яніння, до протоколу додано тест на приладі «Драгер» №232 із показником 0,39%.

Між тим, в ході огляду відеозапису з натільної камери поліцейського встановлено, що в ході спілкування працівник поліції повідомляє про виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук, у зв`язку з чим повідомляє про можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або взагалі відмовитись від такого огляду.

ОСОБА_1 пояснює, що вживав алкогольні напої напередодні, однак погоджується продути «Драгер». За наслідками тестування приладом встановлено показник 0,39%. Після вказаного працівник поліції одразу повідомляє про складання протоколу за ст. 130 КУпАП. При цьому взагалі не пропонує ОСОБА_1 можливості пройти огляд у встановленому законом медичному закладі.

Між тим, суд зазначає, що в даному випадку встановлений показник 0,39% є значно нижчим за початкову межу легкого ступеня алкогольного сп`яніння у 0,5 проміле. При цьому працівником поліції не було враховано можливу похибку приладу. Наведене, зважаючи що відеозаписом не підтверджено явних ознак сп`яніння ОСОБА_1 , було підставою працівнику поліції запропонувати водію можливість пройти огляд у встановленому законом медичному закладі, де кваліфікованим лікарем було б проведено обов`язкові маніпуляції, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (зовнішній вигляд особи, поведінка, рухова сфера, мовна здатність, вегетативно-судинні реакції, інші симптоматики та прояви) з метою пересвідчитися у наявності/відсутності стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином жодних безсумнівних доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом матеріали справи не містять, а ті докази, які додані до протоколу, не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі.

Суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень на транспорті, особливо пов`язаних із керуванням транспортними засобами водіями у стані сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростовними доказами обставин здійснення ОСОБА_2 керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, отже його дії не потягли настання наслідків передбачених п. 2.9 "а" ПДР України, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.