Провадження № 33/4808/340/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківськог о апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника Хаджинова С.С. адвоката Синишина П.Є.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Синишина П.Є. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 07 листопада 2022 року о 09 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Надрічна, 48, керував транспортним засобом марки «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

На постанову суду захисник адвокат Синишин П.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає обставинам справи.

Зазначив, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим позбавив його надати суду пояснення та докази по суті правопорушення, що є порушенням права на захист. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання судом ОСОБА_1 повідомлень про день та час розгляду справи в суді щодо нього.

Апелянт наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом і долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що останній не керував транспортним засобом і заперечував факт керування автомобілем. Звертає увагу на те, що відеозаписом зафіксовано тільки складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Сторона захисту наголошує, що у відповідності до вимог закону, суд не мав права брати до уваги рапорт поліцейського як доказ факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Вважає, що надані суду пояснення свідків, які вказані в протоколі, слід визнати недопустимими доказами у справі, оскільки свідки в суді не допитувались, а їх свідчення в поясненнях заповнені поліцейським, а не самими свідками.

Таким чином, апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять даних керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння і матеріалами справи не доведено вчинення діяння, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

До початку розгляду справи ОСОБА_1 подав заяву, в якій вказав, що підтримує доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просить її задовольнити. Розгляд справи просить проводити у його відсутність, оскільки перебуває на лікуванні в м. Харків.

Зі змісту доводів захисника адвоката Синишина П.Є. та змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції 18.08.2023 року, перебуває за межами області в м. Харків на лікуванні, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 обізнаний про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, подав клопотання про розгляд провадження за його відсутності, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Синишин П.Є. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі сторона захисту ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі правопорушника за відсутності даних про отримання ОСОБА_1 повідомлення суду про день та час розгляду справи в суді, чим порушив його права. Наголосив, що матеріали справи не містять даних направлення судом повідомлень ОСОБА_1 про день та час розгляду справи в суді.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи доводи сторони захисту, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201375 від 07.11.2022 року ОСОБА_1 був ознайомлений із правами та обов`язками у відповідності до вимог закону та йому повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, про що свідчить його власноручний підпис в протоколі. Зі змістом протоколу та висунутого обвинувачення ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис в протоколі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріали провадження не містять даних, які свідчать про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, а також у зв`язку із необхідністю скористатись правом на отримання правової допомоги від професійного захисника або іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що відповідним правом на отримання правової допомоги ОСОБА_1 скористався вже після ухвалення судового рішення судом першої інстанції та звернення судового рішення до виконання (а.с.19-22).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи щодо ОСОБА_1 надійшли на розгляд суду 14.11.2022 року (а.с.10), розгляд яких було призначено на 01.12.2022 року, про суд надіслав правопорушнику повідомлення суду (а.с.11). В судове засідання правопорушник не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, у зв`язку з чим розгляд справи було повторно призначено на 20.12.2022 року, про що правопорушнику надіслано повідомлення суду (а.с. 15).

В матеріалах справи відсутні дані,які свідчать про те, що суд намагався встановити місце перебування ОСОБА_1 та повідомити його про розгляд провадження.

Однак, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201375 від 07.11.2022 року щодо ОСОБА_1 місце проживання останнього зазначено АДРЕСА_2 , а місце роботи останнього зазначено військовослужбовець.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідно до наказу від 22.12.2022 №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією до якого внесена вся територія Маріупольського району.

Окрім того, за повідомленням на офіційному сайті АТ «Укрпошта» у відповідності до Переліку населених пунктів, на території Донецької та Луганської областей, органи державної влади тимчасово відсутні, а тому поштова кореспонденція Укрпоштою не приймається.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дані про те, що м. Маріуполь Донецької області станом на час розгляду провадження в суді першої інстанції було тимчасово окуповано російською федерацією є загальновідомими.

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції не мав інших даних про місце проживання ОСОБА_1 окрім адресу, який зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції направляв повідомлення про розгляд провадження на тимчасово окуповану територію, що свідчить про свідоме невиконання судом обов`язків щодо належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд провадження.

Зі змісту копії свідоцтва про хворобу №183 від 23.03.2023 року (а.с.37-38) вбачається, що солдат військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебував на обстеженні і лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня №6» м. Дніпро з 28.07.2022 01.08.2022 року, з 20.09.2022 26.09.2022 року, в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» з 02.08.22 15.08.2022 року, з 27.09.2022 -03.10.2022 року, КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» з 15.08.2022 12.09.2022 року, з 03.10.2022 02.11.2022 року, з 03.12.2022 26.12.2022 року, з 27.12.2022 року -19.01.2022 року, військова частина НОМЕР_3 з 25.02.2023 по 23.03.2023.

За таких обставин, встановлено, що ОСОБА_1 в день розгляду справи в суді 20.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Тлумацька центральна міська лікарня», а в подальшому перебував у військовій частині. Стороною захисту також додано виписки з медичних карток №5006 від 26.12.2022 року, №5453 від 19.01.2023 року, №331 від 05.04.2023 року, які підтверджують перебування ОСОБА_1 на лікуванні. ( а.п.39-42)

Враховуючи наведене , апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були істотно порушені права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту в суді .

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Синишин П.Є. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201375 складного о 15.10 год. обвинувачується в тому , що 07 листопада 2022 року о 09 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Надрічна, 48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, працівником поліції із заповненням всіх необхідних реквізитів.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

ОСОБА_1 роз`яснено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та вручено копію протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що у вищевказаному протоколі відсутні дані, які конкретизують відповідний пункт Правил дорожнього руху.

Разом з тим, вищевказаний недолік протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про неможливість зрозуміти суть висунутого обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому,

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що водій транспортного засобу зобов`язаний знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №201375 щодо ОСОБА_1 складено інспектора взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області рядового поліції Яремин В.М. о 15.10 год. та стосується правопорушення , яке було вчинено о 09.00 год. 07.11.2022 року.

Апеляційний суд звертає увагу на зміст рапорту інспектора взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області рядового поліції Яремин В.М. (а.с.6), відповідно до якого 07.11.2022 року близько 09 год. за адресою по вул. Надрічна м. Івано-Франківськ під час пішого патрулювання побачили автомобіль «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , який рухався їм назустріч та який зупинився поруч. При цьому з автомобіля вийшов чоловік, який привітавшись повідомив їм , що приїхав за вищевказаною адресою по електросамокат «Болт», після чого вони продовжили патрулювання даної території. Близько 10 год. під час патрулювання біля річки побачили підозрілу особу, яка викруткою копала землю. Було встановлено особу ОСОБА_1 та проведено поверхневу перевірку, під час якої виявлено дві таблетки «Трамадол», після чого останній повернувся до автомобіля «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , на якому приїхав. Було викликано працівників СБУ та інших. При огляді автомобіля було виявлено два поліетиленові пакети із речовиною зеленого кольору ззовні схожу на наркотичну. На місце події було викликано СОТ.

В рапорті зазначено, що після проведення слідчих дій у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Після чого за направленням слідчого в КНП ПНЦ ІФ ОР Хаджинов С.С. направлявся на огляд наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився, що зафіксовано довідкою лікаря. Після чого водій в присутності свідків від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. Зазначено, що на ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника УПП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції дозволяють в сукупності з іншими доказами по справі встановити обставини події.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що події зазначені в рапорті інспектора взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області рядового поліції Яремин В.М. істотно суперечать даним протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено цим же поліцейським.

Зокрема, зі змісту рапорту вбачається, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , оскільки останній добровільно зупинився біля них та спілкувався з поліцейськими. При цьому, останні не виявили в нього ознак наркотичного сп`яніння і не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння.

Відповідно до рапорту поліцейського ОСОБА_1 був затриманий ними приблизно через годину за підозрою у незаконному зберіганні психотропних речовин і таке затримання не було пов`язано з керуванням ним транспортним засобом.

Відповідно до рапорту працівника поліції ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 були виявлені вже після проведення слідчих дій, які стосувались підозри у незаконному зберіганні психотропних речовин.

Наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 07.11.2022 року о 13 год. 30 хв. у результаті огляду, проведеного поліцейським, були виявлені ознаки сп`яніння: зіниці не реагують на світло, поведінка не відповідала обстановці (а.с.3).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна довідка КНП ПНЦ ІФ ОР №01-07/885 від 09.11.2022 року, яка інформує, що згідно журналу реєстрації випадків відмов від огляду на стан сп`яніння № 230 ОСОБА_1 був доставлений в КНП ПНЦ 07.11.2022 року о 14.06 год. для медичного огляду на стан сп`яніння, від якого останній відмовився (а.с.8). довідка підписана генеральним директором В.Скопич та містить відбиток печатки установи.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм транспортного засобу є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що виявлення поліцейським ознак сп`яніння у особи, яка вже протягом тривалого часу не керує транспортним засобом, не може бути визнано належною правовою підставою для вимоги пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому п.2.5 ПДР України порядку, оскільки вищевказана особа не може вважатися водієм транспортного засобу.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у даному випадку ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції або іншими особами під час керування транспортним засобом та не був причетний до дорожньо-транспортною пригоди, яку вчинив під час керування транспортним засобом.

Так, відповідно до рапорту працівника поліції вбачається, що з моменту припинення ОСОБА_1 керувати транспортним засобом та до виявлення поліцейським ознак сп`яніння пройшло більше ніж чотири години. При цьому, на момент вимоги поліцейського пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, оскільки припинив керувати транспортним засобом задовго до виявлення в нього ознак сп`яніння.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201375 від 07.11.2022 року щодо ОСОБА_1 останній звинувачується, що вчинив правопорушення о 09 год. 07.11.2022 року, хоча відповідно до рапорту працівника поліції та інших доказів у справі, вимога пройти огляд на стан сп`яніння була вперше висунута працівником поліції о 13.30 год. 07.11.2022 року. При цьому, відповідно до даним ПНЦ ОСОБА_1 відмовився від огляду 07.11.2022 року о 14.06 год., а відповідно до даних відеозапису о 15.03 год. 07.11.2022.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що судовий розгляд провадження щодо притягнення певної особи до адміністративної відповідальності проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не має право вийти за межи обвинувачення та встановити обставини, які явно виходять за межи висунутого обвинувачення.

Зокрема, до однієї з важливих обставин, яка повинна бути зазначена у висунутому обвинуваченні та яка не може бути змінена судом є час вчиненого правопорушення.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 був доставлений в КНП ПНЦ 07.11.2022 року о 14.06 год. для медичного огляду на стан сп`яніння та відмовився від проходження вищевказаного огляду.(а.с.8).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги та матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує фак. Відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, однак стверджує, що не був водієм транспортного засобу і не повинен був виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи наявні відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції, якими зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозапис розпочинається в 15 год.03 хв. 07.11.2022 року. При цьому, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду саме у зв`язку з тим, що не керував транспортним засобом. Працівник стверджує, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Разом з тим, відеозаписи не дозволяють встановити наявність транспортного засобу, яким нібито керував ОСОБА_1 , оскільки не містять таких даних. З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 , знаходячись поблизу поліцейського автомобіля неодноразово стверджує, що він транспортним засобом не керував і не повинен проходити огляд на стан сп`яніння. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 процесуальні права та зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Після цього, під час спілкування з працівником поліції ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що приймає Трамадол за призначенням лікаря як знеболюючий засіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції були долучені відеозаписи, походження яких встановити неможливо та які вірогідно були здійснені за допомогою стаціонарних відеокамер зовнішнього відеоспостереження. Вказаними відеозаписами починаючи з 08 год..45хв. 07.11.2022 року зафіксовано два легкових транспортних засоби, які припарковані поряд із складськими приміщеннями, одним з яких керує жінка, яка від`їжджає о 08 год.52 хв., а іншим чоловік, який залишає місце події 08 год.57 хв Однак, якість вищевказаних відеозаписів не дозволяє встановити марку та державні номери транспортних засобів та ідентифікувати чоловіка , який керував транспортним засобом як ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріали провадження, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції не містять даних, які дозволяють встановити, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом марки «Seat Ibizza» н.з. НОМЕР_1 , 07.11.2022 року.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів свідчить про явну невідповідність даних, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, фактичним обставинам. . Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 07 листопада 2022 року о 09 год. 00 хв. керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, хоча зі змісту матеріалів справи вбачається, що наявність таких ознак було виявлено у ОСОБА_1 працівниками поліції приблизно о 13.30 год. 22 .11.2022 року.

Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 07.11.2022 року та дозволяють спростувати відповідні доводи сторони захисту про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було допущено грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами, не навів зміст досліджених доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення та за відсутності доказі, які підтверджують вину у вчинені правопорушення, та безпідставно визнав обвинуваченого винним у вчиненні правопорушення.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не був водієм транспортного засобу.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Синишина П.Є. задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв