ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/708/23 Номер провадження 33/814/1558/23Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Андрейко Я.Г., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , адвокатів Лучко Т.І. та Павлюк І.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. на користь держави.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнано винною у тому, що 28.03.2023 року о 20:00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно свого вітчима ОСОБА_2 , тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме: штовхання, чим могла бути заподіяна шкода його психологічному та фізичному здоров`ю, тому її дії кваліфікуються за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року та закрити провадження щодо ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та винесеною із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що в матеріалах справи відсутні пояснення ОСОБА_1 , але у протоколі зазначено про їх наявність, відтак не об`єктивно розглянув дану справу.

Апелянт стверджує, що з моменту подачі заяви до суду про розірвання шлюбу між вітчимом та її матір`ю, з 15.03.2023 року, він перекрив воду в будинку, не надає можливості користуватися водою, забороняє користуватися газом, постійно вчиняє сварки, коли вони роблять спробу приготувати собі їжу.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_2 є інвалідом, погано чує, тому майже не розмовляє, при виникненні конфліктів застосовує силу, штовхає, відтісняє, насильство в сім`ї здійснює саме він. Скаржник вказала, що поліцію викликала її мати, щоб можна було потрапити до квартири, адже ОСОБА_2 змінив код на замку і зачинив їхні речі у себе в будинку, натомість поліції склала протокол на неї.

Заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2023 року о 20:00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого вітчима ОСОБА_2 , тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме: штовхання, чим могла бути заподіяна шкода його психологічному та фізичному здоров`ю, тому її дії кваліфікуються за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично це адміністративне правопорушення встановлюється та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №433550.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися, з огляду на наступне.

Статтею 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Отже, враховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в її діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між нею та ОСОБА_2 з приводу використання води в їхньому помешканні та доступу до житла, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (а.с.3-5).

Крім того, практикою ЄСПЛ вироблено стандарти щодо того, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певна особа має доводити в суді, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки в такий спосіб неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Малофєєва проти росії» від 30.08.2013, п.п.117-120).

Крім того, апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Таким чином, жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 таких форм домашнього насильства як фізичне та психологічне насильство.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного чи психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин