Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Бобонича В. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/4/23, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Бобонича В. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ААБ № 068361 від 03.12.2022 та постанови судді від 19.12.2022 вбачається, що 29.11.2022 о 11 год 58 хв у м. Ужгороді по вул. Корятовича, 27, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Бобонич В. І. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржуваною постановою, суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки з матеріалів справи, дійсних обставин, що виникли, вбачається відсутній склад адміністративного правопорушення. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявне пояснення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 проте, що переглянувши відеозапис під час складання протоколу передбаченого ст. 124 КУпАП вона переконалася, що дійсно зачепила автомобіль на платній парковці та визнала себе винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Однак те, що нею було скоєно ДТП, вона дізналася від працівників поліції та після перегляду відеозапису з камер зовнішнього нагляду, які розташовані на парковці, оскільки її автомобіль був без ознак пошкодження та під час ДТП вона не відчула жодного поштовху. Водій ОСОБА_1 поїхала з місця зіткнення, не розуміючи того, що вона стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, про що дізналась лише через деякий час. У ОСОБА_1 був відсутній умисел як прямий так і непрямий на

-2-

залишення місця дорожньо-транспортної пригоди і в її діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами. При будь-якій формі умислу особа свідомо допускає настання наслідків. Суд першої інстанції мотивував своє рішення наявною схемою дорожньо-транспортної пригоди та копією протоколу про адміністративне правопорушення, які є доказами вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яке ніде не оскаржується, а також суд посилається на пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які тільки підтверджують відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 у діях ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Бобонича В. І., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 29.11.2022 о 11 год 58 хв, у м. Ужгороді по вул. Корятовича, 27, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1 та будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказами, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 068361 від 03.12.2022, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 295135 від 03.12.2022; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.12.2022; поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_6 від 03.12.2022 та іншими матеріалами справи.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду справи, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

-3-

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Як вбачається з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_6 - 27.11.2022 вона залишила свій автомобіль марки Tayota Raw4 НОМЕР_2 на платній стоянці у м. Ужгороді по вул. Корятовича, 27. Коли вона повернулася 03.12.2022 за своїм автомобілем, то свідки їй повідомили, що бачили як автомобіль марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодив її автомобіль та покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. В результаті чого її автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме: пошкоджений передній бампер та фарба на ньому.

Окрім того, сама ОСОБА_1 у своїх поясненнях визнала, що можливо і зачепила автомобіль, однак удару не відчула, а тому і поїхала з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Tayota Raw4 д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок наїзду отримав пошкодження переднього бампера та лакофарбового покриття, а в автомобіля «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1 наявні пошкодження на передньому бампері з лівого боку та лакофарбового покриття.

На переконання апеляційного суду, зіткнення такого характеру не могло залишитись поза увагою водія ОСОБА_1 і твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, дізналась лише через деякий час від працівників поліції та після перегляду відеозапису з камер зовнішнього нагляду, які розташовані на паркові, апеляційний суд оцінює критично, як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Всупереч тверджень захисника, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Отже, посилання у протоколі серії ААБ № 068361 від 03.12.2022 про порушення ОСОБА_1 п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України є правильним.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 оформлений відповідно до вимог закону, зокрема: уповноваженою особою - інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатській області Марковичем О. В., та підтверджує подію та обставини правопорушення.

На думку апеляційного суду вказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 068361 від 03.12.2022 є належним та допустимим доказом у справі.

Отже, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Посилання захисника-адвоката Бобонича В. І. на те, що водій ОСОБА_1 не відчула зіткнення, а відтак не мала умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП спростовуються даними схеми місця

-4-

дорожньо-транспортної пригоди, з якої слідує, що в автомобіля Tayota Raw4 д.н.з. НОМЕР_2 наявне не лише пошкодження лакофарбового покриття, а й пошкодження переднього бампера - апеляційним судом відхиляються, оскільки суб`єктивна сторона цього правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу. Вольовий момент евентуального умислу визначається як свідоме допущення суспільно-небезпечних наслідків. Свідоме допущення у свою чергу значить, що винний викликає своїми діями певну низку подій та свідомо, тобто осмислено допускає розвиток причинного зв`язку, який призводить до настання суспільно-небезпечних наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Приймаючи до уваги характер правопорушення, ступінь вини та особу правопорушника, а також, враховуючи мету адміністративного стягнення, передбачену ст. 23 КУпАП, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з метою виправлення й попередження нових правопорушень до ОСОБА_1 доцільне застосування адміністративного стягнення у виді штрафу.

При перевірці висновків у постанові суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, апеляційним судом не встановлено обставин, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували зазначені висновки. Доводи апеляційної скарги не містять жодної конкретної обставини або доказу щодо незаконності судового рішення, в них зазначені лише формальні посилання на нібито неправильні висновки суду, тобто ці доводи є голослівними та надуманими.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Адміністративне стягнення за ст. 122-4 КУпАП на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, ступіня його суспільної небезпеки. При цьому апеляційний суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, відповідно до змісту якого будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

-5-

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на неї адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга в цій частині також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Бобонича В. І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2022 щодо ОСОБА_1 ,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя