справа № 761/2252/23 головуючий у суді І інстанції Антонюк М.С.
провадження № 33/824/1450/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево Закарпатської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 09 лютого 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову змінити в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті 124 КУпАП, з адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. У іншій частині постанову залишити без змін.

У обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції виніс занадто жорстке рішення для ОСОБА_1 , як водія таксі та з урахуванням його життєвих бід, застосувавши найвищу міру стягнення за ст. 124 КУпАП. Звертає увагу апеляційного суду на те, що до війни він з дружиною проживали в АДРЕСА_3 . У перші дні російського вторгнення апелянт з дружиною виїхали до його батьків у Міжгірський район. Наголошує, що вони отримали важкі психологічні травми. Вказує, що наразі працює таксистом в м. Києві, орендує кімнату та намагається адаптуватися до життя. Щодо події ДТП зазначає, що в одній із поїздок випадково зіткнувся з іншим автомобілем. Апелянт визнає вину в ДТП та не заперечує щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, щиро кається у скоєному. Окрім того, апелянт зазначає, що з дати видачі посвідчення водія ДТП, що сталося 22 листопада 2022 року, є першим випадком його водійського стажу. При цьому, зіткнення сталося неумисно та без жодного умислу. Просить врахувати, що він є водієм таксі UBER, й за півтора роки в нього було 657 поїздок, оцінка водія на UBER за відгуками пасажирів становить 4,95 з 5 можливих. Зважаючи на вищевикладене, апелянт вважав, що суд першої інстанції застосував занадто жорстке покарання для ОСОБА_1 , як водія за професією, застосував найвищу міру стягнення за ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасника справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 листопада 2022 року о 20 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Хюндай Елантра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на бул. Тараса Шевченка, 17, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної діяльності, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Крайслер» д.н.з. НОМЕР_2 , який, в свою чергу, в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_3 , що стояв попереду, який, в свою чергу, в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення, серія ААД № 467655 від 05 січня 2023 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2022 року, довідки від 01.12.2022 року щодо розгляду матеріалів зареєстрованих в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за №64233 від 23.11.2022, іншими матеріалами за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, які зареєстровано до ЖЄО Шевченківського УП ГУНП в м. Києві за № 64233 від 23.11.2022 року, поясненнями водія, які останній надав в судовому засіданні та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнавав, щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення не заперечував.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції при обранні виду і розміру адміністративного стягнення ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Статтею 34 КУпАП визначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Так, суддя при накладенні стягнення враховує, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове становище та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає два альтернативних види адміністративних стягнень штраф та позбавлення права керувати транспортними засобами.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Адміністративне правопорушення (проступок) - протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на охоронювані законом суспільні відносини і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення характеризується низкою ознак: дія або бездіяльність, тобто діяння; діяння суспільно небезпечне; діяння протиправне; діяння винне; діяння каране.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до долученої копії довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №12» № 2074 від 23.11.2022 року ОСОБА_2 (пасажирка) було поставлено діагноз: ЗЧМТ (?); забій м`яких тканин лівої половини обличчя та забій верхньої щелепи зліва; травма носа (а.с.30).

Крім того, з долученої копії довідки КНП «Київська міська клінічна лікарня №8» № П-11/093 від 23.11.2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 , 2000 року народження, встановлено діагноз: закритий злам кісток носу без зміщення; ЗЧМТ (?) (а.с.30).

Таким чином, внаслідок ДТП потерпілій було заподіяно тілесних ушкоджень.

При цьому, згідно довідки від 01.12.2022 року щодо розгляду матеріалів, зареєстрованих в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за №64233 від 23.11.2022 року, складеною ст.слідчим СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві Юрченком О., дії водія ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані за ст. 286 КК України, оскільки відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме настання наслідків у вигляді заподіяння в результаті порушення правил дорожнього руху щонайменше середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а тому підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даними матеріалами немає (а.с.5-6).

Як було встановлено судом першої інстанції в судовому засіданні,ОСОБА_1 після скоєння ДТП, що призвело до тілесних ушкоджень людини, відшкодувати їй завдану шкоду не намагався, її станом тривалий час не цікавиться, про що свідчить його необізнаність щодо стану ОСОБА_2 станом на день судового розгляду, тобто більш ніж через два місяці після ДТП. Крім того, ОСОБА_1 не наведено жодних доказів того, що він намагався яким-небудь чином відшкодувати завдану шкоду і іншим водіям, автомобілі яких зазнали механічних пошкоджень внаслідок даного ДТП.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, коли визнається щире каяття.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Апелянтом не було надано доказів, які б підтверджували його конкретні дії, спрямовані на відшкодування завданих ДТП збитків з метою виправити наслідки вчиненого. Доводи апелянта про те, що автомобілі застраховані і страхова та UBER компенсують всі пошкодження відповідно до закону апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини є припущеннями апелянта, які не ґрунтуються на жодних доказах, наявних в матеріалах справи.

А відтак, апеляційний суд повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав вважати, що поведінка ОСОБА_1 може свідчити про щире розкаяння останнього. Апеляційним судом також не встановлено фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

ОСОБА_1 допущено грубі порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого були спричинені тілесні ушкодження пасажиру та значні пошкодження чотирьом транспортним засобам одночасно.

У апеляційній скарзі обставинами, які, на думку апелянта, пом`якшують його відповідальність, ОСОБА_1 зазначав виїзд його з дружиною з Херсонської області у зв`язку з російським вторгненням після 24 лютого 2022 року, отримання внаслідок цього психологічних травм, а також його роботу таксистом в службі UBER.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючий, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів, які б підтверджували наведені апелянтом обставини щодо його проживання в Херсонській області станом на 24 лютого 2022 року, його перебування в шлюбі, отримання ним психологічної травми чи офіційне працевлаштування в службі таксі матеріали справи не містять та суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано не було.

Скріншоти головної сторінки додатку таксі UBER із статистикою кількості поїздок та рейтингом оцінки апеляційний суд до уваги не бере та відхиляє, як неналежні докази, оскільки з вказаних скріншотів апеляційний суд позбавлений можливості об`єктивно встановити, що саме ОСОБА_1 надавав послуги перевезення, зважаючи на відсутність відомостей про офіційне працевлаштування апелянта.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер вчиненого правопорушення та його наслідки у вигляді пошкоджень значної кількості транспортних засобів, тілесних ушкоджень, особи правопорушника, його відношення до скоєного, яке полягає у визнанні вини, майновий стан останнього, мотивовано застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції статті 124 КУпАП. Призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання апеляційного суду є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про необхідність та обґрунтованість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції статті 124 КУпАП.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги оцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Таким чином, на думку апеляційного суду відсутні підстави для зміни постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті 124 КУпАП, з адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 (шість) місяців, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко