ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКК: НОМЕР_1 , -визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн.80 коп..

Згідно постанови суду, 14 січня 2023 року о 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Центральній в м. Новоселиця Чернівецького району Чернівецької області з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, змінені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей та від проходження освідчення на стан наркотичного сп`яніння в закладі ОНД «Чернівецький обласний наркологічний диспансер», відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не погоджується із оскаржуваною постановою і вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, так як огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки проводився в порушення

ЄУНСС №720/127/23 Головуючий у І інстанції: Вівчар Г.А.

Провадження №33/822/217/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

вимог ст. 266 КУпАП, а протокол про адміністративне правопорушення був складений із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує про те, що йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в місті Чернівці, однак він відмовився, так як в місто Чернівці їхати не хоче, бо в нього інші плани, а це лишня трата часу.

На підтвердження того, що він не відмовляється проходити огляд за місцем зупинки, правопорушник пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер.

Окрім того, у матеріалах адміністративної справи міститься направлення Головному лікарю КНП Новоселицьку лікарню ОСОБА_2 , проте йому ніхто не пропонував проходити огляд у місті Новоселиця, пропозиція була у місті Чернівці.

Звертає увагу, що із наявного відео в справі вбачається, що працівники поліції вказали одну підставу, це не реагування зіниці ока на світло, але він зазначав, що носить лінзи і тому зіниці не реагують на світло. Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення, працівники поліції вказали всі ознаки, хоча на відео жодного разу про це не вказували.

З урахуванням вищевказаного, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно нього є недопустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження щодо нього, за відсутності в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , який в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоч і був належним чином повідомлений, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час слухання справи, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_3 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №098516 від 14.01.2023 року, яким встановлено, що 14 січня 2023 року о 11 год. 30 хв. в м. Новоселиця по вул. Центральна, Чернівецького району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився на місці, чим порушив п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП .

При цьому, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в ВХМ610170 від 28.09.2021 р. та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 від 14.01.2023 р..

Окрім того, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також його було відсторонено від керування транспортним засобом, шляхом передачі т/з ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_4 ..

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився, власноручно його підписав. Будь яких заперечень, незгоди, зауважень чи клопотань не заявив (а.с.1).

На думку суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що ОСОБА_1 в своєму поясненні зазначив, що він нічого не вживав, а тому від проходження медичного огляду у встановленому порядку на запрошення працівників поліції відмовився.

Проте, огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 пройшов за допомогою приладу Drager й стану алкогольного сп`яніння у останнього не виявлено, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Однак, така позиція ОСОБА_1 викликає у суду розумний сумнів, оскільки пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він не відмовився, а от пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння категорично відмовився.

При цьому, немає значення, де саме мав проводитися огляд, в медичному закладі м. Чернівців чи м. Новоселиця, нащо в своїй апеляційній скарзі звертає увагу ОСОБА_1 , так як останній, сам не був впевненим в результатах такого огляду, тому від нього відмовився.

Тобто, людина, яка впевнена в тому, що вона нічого протизаконного не вживала, погодиться на будь-який огляд незалежно від місця розташування медичного закладу для його проведення, і заперечувати проти такого огляду не буде.

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамери працівника поліції, на якому чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі, при цьому останньому чітко роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду (а.с.8).

Більше того, з наявних відеозаписів вбачається, що працівники поліції проявляючи врівноваженість та спокій, протягом майже 20 хв., неодноразово питали ОСОБА_1 , чи бажає він пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та роз`яснювали йому, у зв`язку з чим він має пройти такий огляд саме в закладі охорони здоров`я й наслідки відмови від огляду, а фактично чекали, поки останній додзвониться до когось, що в свою чергу ставить під сумнів адекватність поведінки ОСОБА_1 , яка була зневажлива, а реакція на пропозицію огляду нервова та збуджена.

Отже, зазначені вище матеріали підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них, правопорушником надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із пропозицією/результатами проведеного огляду, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан сп`яніння, як про те твердить апелянт, не були предметом окремого оскарження в суді.

За таких обставин, вважаю, що підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості в суду немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зокрема і зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Згідно глави ІІ п.9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, - з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Однак, матеріалами справи встановлено, що на пропозицію поліцейський проїхати до медичного закладу для проведення освідування, ОСОБА_1 відмовився.

Отже, дослідженими судом матеріалами адміністративного провадження встановлено, що працівником поліції було складено направлення на огляд ОСОБА_1 в медичному закладі КНП Новоселицька лікарня, проте останній такого бажання не виявив та від проходження огляду відмовився на місці, заперечень не висловив.

За таких обставин, порядок огляду ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, такими, що ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська