КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/144/2023 Постанова винесена суддею Бондаренко Г.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисників Федорова Д.С. та Букура М.Є., з останнім шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та його робочим місцем, розглянувши апеляційну скаргу захисника Федорова Д.С. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, неодруженої, не працюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 27 травня 2022 року о 09 год. 55 хв. по вул. Бродівська, 79-А в м. Києві ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «КІА» з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, що склалася, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Федоров Д.С., вважаючи постанову суду незаконною через те, що вона прийнята на підставі недопустимих доказів, просить її скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду справи по суті 10.08.2022 року було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудних камер, на якому відсутній факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим захисником було подано клопотання про закриття справи, яке було обґрунтоване, зокрема тим, що матеріали справи не місять доказів пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та відмови від проходження огляду, що є предметом доказування у даній справі.

Однак, після заслуховування доводів захисника, суд, без винесення на обговорення та заслуховування думки учасників справи, за власної ініціативи витребував копії матеріалів справи відносно ОСОБА_2 №752/8512/22, які долучив до справи відносно ОСОБА_1 , та які в подальшому поклав в основу доведеності її вини.

Проте копія відеозапису з матеріалів справи відносно ОСОБА_2 є очевидно недопустимим доказом, а тому не підлягає дослідженню в ході розгляду справи стосовно притягнення ОСОБА_1 .

Так, зважаючи на те, що копія відеозапису з матеріалів справи відносно ОСОБА_2 не була долучена до матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 органом, на якого в силу ч. 2 ст. 251 КУпАП покладено обов`язок щодо збирання таких доказів, то суд перейняв на себе обов`язок працівників поліції щодо збирання доказів, а тому такий доказ був отриманий неналежним суб`єктом, що свідчить про істотне порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд та права на захист.

Також, витребувавши самостійно копії матеріалів справи відносно ОСОБА_2 , з якими сторона захисту не мала можливості ознайомитися до початку розгляду справи по суті, суд незаконно вийшов за межі розгляду справи та безпідставно збільшив обсяг доказів вини ОСОБА_1 , що не могли були враховані стороною захисту при підготовці до захисту у справі, що є порушенням права на захист ОСОБА_1 , а тому витребувані копії матеріалів справи відносно ОСОБА_2 є недопустимими доказами.

Крім того, з відеозапису з матеріалів справи відносно ОСОБА_1 вбачається, що їй не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння і вона від такого огляду не відмовлялась, що свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, а тому протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції перейняв на себе обов`язок працівників поліції по збиранню доказів у справі, вийшов за межі розгляду справи та протиправно збільшив обсяг доказів вини ОСОБА_1 , чим грубо порушив гарантовані ст. 6 Європейської Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд та право на захист, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду було прийнято на підставі недопустимих доказів у справі.

В доповненнях до апеляційної скарги, які 05.12.2022 року надійшли до апеляційного суду, захисник Букур М.Є., вважаючи постанову суду необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що від проходження огляду на стан сп`яніння, як це видно з наявного у матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 відмовлялась та зазначала про те, що не керувала транспортним засобом, а ним керував ОСОБА_2 , та її було навмисно спровоковано працівниками поліції пересісти на водійське місце, так як водія ОСОБА_2 було відсторонено від керування автомобілем, з метою переставити автомобіль, щоб він не заважав проїзду. При цьому у ОСОБА_1 навіть не було ключів від автомобіля, який

не був заведений та стояв на місці, а ключі від автомобіля знаходились у працівників поліції, які вилучили їх у водія ОСОБА_2 . Коли ж ОСОБА_1 пересіла на водійське сидіння, то працівники поліції вказали, що вона керувала транспортним засобом і на неї буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. А відтак, працівниками поліції навмисно було спровоковано дану ситуацію та порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим огляд вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини.

Крім того, судом першої інстанції, не звернуто увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення суть адміністративного порушення викладена незрозуміло, адже не зазначено, який порядок проходження огляду було запропоновано ОСОБА_1 , як водієві, тобто у який саме спосіб вона мала пройти на вимогу поліцейського огляд на стан наркотичного сп`яніння (на місці зупинки із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), оскільки саме формулювання «у встановленому законом порядку» не розкриває суті порушення відповідно до вимог КУпАП.

Також у матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівниками поліції навіть не надавалося на підпис або відмову направлення на медичний огляд, тому твердження про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку не узгоджується з матеріалами справи.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутня відмітка про роз`яснення їй прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, тому протокол не міг бути взятий як доказ її вини, і такі факти також не були зафіксовані на відеозаписі.

Також з відеозапису вбачається, що дана процедура була без участі понятих або свідків, і у такому разі, працівники поліції повинні були вести безперервну відеофіксацію правопорушення, а як вбачається з відеозапису, він складається з не однієї частини частин, що фіксувались на місці.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, поліцейські повинні були відсторонити ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, але всупереч чинного законодавства цього не зробили, а відсторонили від керування транспортним засобом лише ОСОБА_2 , що ще раз підтверджує те, що ОСОБА_1 не перебувала за кермом свого автомобіля в стані наркотичного сп`яніння.

За таких обставин, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній

склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 складено з порушенням вищезазначених вимог чинного

законодавства, а тому він не може бути законною підставою для притягнення

останньої до адміністративної відповідальності, а інших переконливих і допустимих доказів її вини до протоколу не надано, тому оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням засад розумності та справедливості, та

порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та її захисників Федорова Д.С. і Букура М.Є. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок, згідно з яким само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Як убачається з матеріалів справи,27 травня 2022 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказано, що 27 травня 2022 року о 09 год. 55 хв. по вул. Бродівська, 79-А в м. Києві ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, що склалася, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася, чим порушила п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також з цього ж протоколу слідує, що ОСОБА_1 відмовилася надати пояснення по суті правопорушення, не отримала вона і копію протоколу.

Крім того, як вбачається з протоколу, до нього поліцейським було долучено відео з бодікамери 475459, 472102, однак вказані докази не містять об`єктивних даних, які б доводили, що ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі, керувала транспортним засобом.

Так, за поясненнями ОСОБА_1 , наданими нею у судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, вона категорично заперечувала факт керування нею транспортним засобом, вказуючи про те, що в день зазначених подій вона разом з ОСОБА_2 їхала на автомобілі, який належить їй, але за кермом був саме ОСОБА_2 , а не вона. На блок - посту їх зупинили працівники поліції, які, встановивши, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відійшли з ним для складання на нього відповідного протоколу, а інший працівник поліції сказав їй сісти за кермо та перепаркувати автомобіль, так як він заважав руху іншим транспортним засобам. Однак, коли вона лише сіла на водійське сидіння та навіть ще не завела автомобіль, до неї підійшов працівник поліції та сказав, що так як вона сіла за кермо, то вони також складуть протокол і на неї. Вона заперечила проти цього та наголосила, що не керувала транспортним засобом, що ним керував саме ОСОБА_2 , на якого вже складають протокол, але, незважаючи на це, працівники поліції також склали і на неї протокол за ст. 130 КУпАП.

Такі пояснення ОСОБА_1 цілком узгоджуються і з відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який є неповним, та на якому зафіксовано лише те, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 під час керування нею транспортним засобом KIA CERATO, номерний знак НОМЕР_1 , а вказаний автомобіль стоїть вже зупинений та працівники поліції вказують на те, що будуть складати протокол щодо ОСОБА_2 , який рухався на даному автомобілі разом з ОСОБА_1 та саме він керував даним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що останнім і не заперечувалося. Далі на даному відеозаписі зафіксовано те, що працівник поліції зачитує вголос ОСОБА_1 вже складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а на її заперечення, що під час зупинки ними даного автомобіля вона не перебувала за кермом, зазначає, що вона рухалась задом, перепаковуючи автомобіль, та що їй було запропоновано проїхати до лікарні і здати аналізи, і що все це зафіксовано на відеокамеру, проте ОСОБА_1 категорично відмовилась підписувати даний протокол, вказуючи на те, що зазначені в ньому події не відповідають дійсності.

При цьому будь-яких доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, на момент звернення до неї працівників поліції з пропозицією пройти огляд на стан сп`яніння, як то складені щодо неї постанови чи інші протоколи за порушення вимог ПДР, до матеріалів справи не додано, а інспектор патрульної поліції Філіппов В.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на неодноразові виклики, до суду апеляційної інстанції не з`явився, і свідчень про протилежне суду не надав.

Поряд з цим, з долученої під час апеляційного розгляду стороною захисту постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, а саме за те, що ОСОБА_2 27 травня 2022 року о 09 год. 55 хв. по вул. Бродівська, 79-А в м. Києві керував автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто за тих же обставин, за яких і щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що не лише підтверджує пояснення ОСОБА_1 , але й ставить під сумнів факт можливості керування транспортним засобом «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 в той же самий день, час та місці - о 09 год. 55 хв. 27 травня 2022 року по вул. Бродівській, 79-а в м. Києві одночасно із ОСОБА_2 , а докази протилежного, як зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні.

Отже, оскільки матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 саме керувала транспортним засобом, то у неї і не виникало обов`язку проходити огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, а її відмова від проходження такого огляду не утворює складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, адже не підтверджуються дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_1 та відкинути їх.

За таких обставин, оскільки достатні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга захисника Федорова Д.С. підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Федорова Д.С. задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, а провадження у справі закритиза відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.