ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3540/23 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження № 33/807/560/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Ляховецького Т.І., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 14.04.2023 о 23 годині 13 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Пархоменка, буд. 23, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат 2,4 %. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд в порушення ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, що є істотним процесуальним порушенням.

Наголошує, що в протоколі вказано, що він порушив вимоги п.2.5 ПДР України, однак відповідно до матеріалів справи він не відмовлявся від огляду та пройшов його.

Інкримінування порушення п. 2.5 ПДР України прямо суперечить відомостям, наявним в матеріалах справи.

Крім того, вказує, що перед проведенням огляду на приладі «Драгер» не було проведено перевірку достовірності показань такого приладу (не показано на камеру), а роздруківка з «Драгер» не мітить інформації щодо номеру та серії протоколу.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, оскільки справу було розглянуто без його участі.

Постанову суду першої інстанції просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні апелянт вказує, що справу було розглянуто без його участі, а про існування постанови місцевого суду він дізнався вже після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційний інстанції, враховуючи що вказані доводи матеріалами провадження не спростовані, дійшов до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстави для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті апеляційних доводів, суд дійшов до таких висновків.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Ляховецького Т.І., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №390134 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 14.04.2023 о 23 годині 13 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Пархоменка, буд. 23, керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат 2,4 %. З результатами не згоден. Від проходження огляду в медичному закладі відмовився. Від керування відсторонений шляхом паркування ТЗ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України;

- актом огляду та направлення водія на огляд (а.с.3,4), з якого вбачається, що під час події у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Огляд проводився на місці зупинки за допомогою «Драгер 6820». Результат позитивний 2,4 проміле. З результатами не був згодний, але від проходження огляду в медичному закладі відмовився;

- роздруківкою з приладу «Драгер 6820» (а.с.4), якою вбачається, що ОСОБА_1 дійсно на місці зупинки прошов огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Результат позитивний 2,4 проміле. З результатами ОСОБА_1 не погодився;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події та якими зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . На відеозаписі водій ОСОБА_1 поводить себе агресивно, після надання ОСОБА_1 доказів керування автомобілем, водій погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, з результатом огляду не погодився, але від проходження огляду у в спеціалізованому медичному закладі відмовився також.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, проходження огляду, позитивний результат огляду, а в подальшому відмову від проходження від огляду в спеціалізованому медичному закладі.

Суд відхиляє доводи сторони захисту, оскільки вони повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду та судом не встановлені фактичні обставини.

Відповідно до вищевказаних матеріалів справи ОСОБА_1 під час події був водієм транспортного засобу. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки. Результат позитивний і склав 2,4 проміле, з результатами огляду водій не погодився, але огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 проходити також відмовився.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються диспозицією п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд також відхиляє доводи апелянта про те, що суд не встановив належним чином фактичних обставин, оскільки матеріалами справи поза розумним сумнівом доводиться вина водія саме в тому, що він відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що є вищевказаним порушенням ПДР України.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Апеляційний суд вказує, що діяння за ст. 130 КУпАП втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та подібні правопорушення є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків.

Тому, діяння за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні ступні тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/3540/23