Справа № 198/332/22
Провадження № 3/0198/20/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2023 року суддя Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області Жмуд Н.М., розглянувши в приміщенні суду в смт Юр`ївка Павлоградського району Дніпропетровської області адміністративний матеріал, що надійшов з Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності на протязі року не притягався,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2022 року о 09:00 годині, в с.Новов`язівське по вул.Південна, Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 керував мопедом марки «Альфа», без реєстраційного номера, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6810 ARAM-2251» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності свідка, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В судові засідання 28.02.2023 року та 31.03.2023 року ОСОБА_1 не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною в протоколі адресою. Станом на 29.03.2023 року до суду повернувся конверт з відміткою поштової установи про причину не вручення "Адресат відсутній за вказаною адресою". Станом на 31.03.2023 року від імені ОСОБА_1 до суду не подано будь-яких заяв та клопотань по справі.

За таких підстав, відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, суддя вважає за можливе розглядати даний матеріал у відсутність ОСОБА_1 на підставі доказів, наявних у ньому. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнов проти України , відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Суддя вважає за можливе розглянути справу й прийняти рішення, виходячи із наявних у справі доказів.

Дослідивши та перевіривши докази по справі на їх належність, допустимість й достатність у логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. В свою чергу, допустимість означає, що як докази можуть бути використані тільки ті відомості, які були отримані з додержанням вимог адміністративно- процесуального законодавства. Ці вимоги зводяться до такого: докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами й органами; докази мають бути отримані в порядку, передбаченому законом, тобто тими способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі одержання відомостей мають бути виконані приписи закону, що визначають порядок здійснення конкретних дій; докази мають бути зафіксовані належним чином, відповідно до вимог законодавства.

Так, суддя зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено на підставі якого документа встановлено особу ОСОБА_1 ..

Також, в поясненнях свідка ОСОБА_2 (а.с.4) маються виправлення та зазначена неповна адреса його проживання.

Крім того, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відсутні дата і час його складання, а також наявні виправлення.

Також в матеріалах справи відсутні документи на газоаналізатор та в протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП.

Відповідно до ст.268 КУпАп, особа, яка приятгається до адміністравної відповідальності, має ряд прав, які повинні бути роз"яснені особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, ч.4 ст.256 КУпАп зазначає, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Конституція України у свої положеннях (ст.ст.8, 62) гарантує дотримання принципу верховенства права, як однієї із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь. Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 рку №23-рп/2010 визначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї не грунтуються на констиуційних принципах і правових позиціях, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Коституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні "Маліге проти Франції" від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією у викладених у Рекомендаціях NоR (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обв"язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов"язку доводити свою непричетність до вичнення порушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано про визнання вини самим ОСОБА_1 . З приводу даного суддя зазначає, що сам факт визнання особою вини у порушенні правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб"єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє повноважну особу від доведення правомірності свого рішення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 року у справі "177/525/17).

Відносно ОСОБА_1 було складено Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.09.2022 року (а.с.№2). В даному Направленні зазначено, що ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров"я на огляд іспектором Павлоградського РВ. Однак, да матеріалів адміністративного провадження, даного Висновку не надано. Так, згідно п.12 Роздіду 2 НАКАЗУ МІНІСТЕРСТВО ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ від 09.11.2015 № 1452/735 Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Відсутність Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виключає мождивість суду перевірити кількісне визначення вмісту алкоголю та визначення базоврго критерію для встановлення, як самого факту, так і ступеню сп"яніння.

Окрім того, в протоколі, а саме у графі «до протоколу додаються» інспектор вказав, що правопорушення було зафіксовано на відео. Але не вказано, яким саме носієм його здійснено.

В свою чергу, Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи N 524/5536/17, адміністративне провадження N К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", одним із превентивних заходів поліцейських є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Під дію цієї норми підпадає і нагрудна відеокамера поліцейського.

Відповідно до ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року N 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

- пункт 1.3 розділу 1 - необхідність відеофіксації: "використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції" (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

- пункт 3.3 розділу 3 - випадки застосування такого превентивного заходу: "нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:

- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;

- при перевірці документів;

- при поверхневому огляді;

- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;

- при наданні допомоги особам;

- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Патрульному заборонено використовувати відеореєстратор в особистих цілях чи не під час несення служби, а також заборонено самостійно показувати інформацію третім особам, змінювати, редагувати, видаляти, копіювати тощо - це закріплено у п. 3.7 Розділу 3 Інструкції. Після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та зв`язку управління патрульної поліції зберігає відеозапис на сервері.

У п. 3.5 розділу 3 вказаної Інструкції зазначається, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

У матеріалах справи є диск з відеофайлами, проте жоден із додатків до протоколу не містить відомостей про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 - номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтво, технічна документація щодо технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру щодо ОСОБА_1 проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Приписами ч.3 ст.283 КУпАп чітко передбачено імперативний обов"язок відповідача щодо зазначеня технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. у разі відсутності в оскаржувальній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорущшення. Аналогічна правова позиця вже була вмсловлена Везхлвним Судом, зокрема у постановах від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а, від 26.04.2018 по мсправі №202/2862/17, від 26.04.2018 по справі №200/5590/17, від 20.12.2019 по справі №191/1060/17, від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а.

Крім того, суддя зазначає, що в матеріалах адміністративного провадження відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 копії складеного відносно нього протоколу.

Також слід зазначити, що даний матеріал неодноразово направлявся до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для усунення недоліків, допущених при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Однак недоліки так і не були усунуті. Постанови суддів, залишилися не виконаними.

Отже, на думку суду Протокол та додані до нього матеріали не можуть бути належними доказами по справі, які би свідчили, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також суддя знаходить за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

В ч.7 цієї ж статті, у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Тобто, при складанні протоколу за наявності підстав викладених у ньому (водіння у стані алкогольного сп`яніння), працівник поліції мав відсторонити водія від керування транспортним засобом.

В матеріалах справи відсутні дані які б свідчили, про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №113906 від 30.09.2022 складений із істотними порушеннями вимог закону, відомості, викладені в ньому не можуть бути використані у суді як належний і допустимий доказ у справі про адміністративне правопорушення, оскільки не відображає всіх обставин справи, а не відповідає вимогам ст.130 КУпАП України, ст.266 КУпАП України.

Відповідно ж до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 19 КонституціїУкраїни визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 КонституціїУкраїни).

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі серії ААД №113906 від 30.09.2022 не доведена належними та допустимими доказами. За таких обставин провадження в справі підлягає закриттю за недоведеністю (відсутністю) у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв"язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: Наталя ЖМУД