КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/5908/23

номер провадження: 33/824/3062/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю:

секретаря судового засідання - Малашевського О.В.;

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Швачка Олексія Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Швачка Олексія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Швачко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року та закрити адміністративне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Швачко О.В. вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2023 року серія ААД №259702, складеного відносно ОСОБА_1 , вказано, що до протоколу додається: відеозапис з реєстратора службового транспортного засобу, відеозапис, направлення, розписка. Проте в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №754/5908/23, окрім вказаних вище документів, містяться й інші матеріали, зокрема: рапорт інспектора патрульної поліції; довідка інспектора патрульної поліції у місті Києві; анкетні дані адміністративної практики відносно ОСОБА_1 ; копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР №6162804 від 12 листопада 2022 року, складена поліцейським Литвиненком В.А.; копія постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/6105/22 від 04 жовтня 2022 року, яка є знеособленою та не посвідчена судом; відеозапис «video_2023-04-26_10-30-51».

Вказує, що на відеозаписі «video_2023-04-26_10-30-51» від 17 квітня 2023 року неможливо встановити модель та номерний знак транспортного засобу й особу водія, що 17 квітня 2023 року рухався попереду службового транспортного засобу поліції, а на іншому відеозаписі «video_2023-04-26_10-31-22» від 26 квітня 2023 року зафіксовано лише спілкування поліцейського й громадянина, яке відбувається біля припаркованого транспортного засобу. При цьому, поліцейський не представився, не перевіряв документи у громадянина, який стояв біля задньої лівої частини транспортного засобу, не проводив огляд громадянина для виявлення ознак наркотичного сп`яніння та не називав громадянину про порушення ним правил дорожнього руху. Також захисник зазначає, що на відео від 26 квітня 2023 року поліцейським не зафіксовано у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, блідість обличчя та поведінки, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців. Поліцейський лише висунув вимогу громадянину пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та роз`яснив наслідки, у разі відмови пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Захисник наголошує на тому, що зображений на відеозаписі громадянин ніколи не мав в користуванні транспортний засіб, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, та не керував цим транспортним засобом.

Також захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття заходів забезпечення щодо тимчасового затримання транспортного засобу, який вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, як знаряддя вчинення правопорушення.

З огляду на зазначені обставини, захисник вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні допустимі й належні докази щодо доведення поза розумним сумнівом події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України, висунутого ОСОБА_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце судового засідання, про поважність причин неявки до суду не повідомив. В той же час захисник ОСОБА_1 - адвокат Швачко О.В. вважав за можливе проводити розгляд поданої апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Швачка О.В, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова судді першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Так, диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність особи за повторне протягом року вчинення правопорушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із того, що ОСОБА_1 дійсно 17 квітня 2023 року о 19 год 36 хв. в місті Києві по вул. Маршала Жукова керував транспортним засобом «Toyota Avalon», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , при цьому не мав права керувати транспортним засобом. Суддя місцевого суду зазначив, що такі висновки підтверджуються відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6162804 від 12 листопада 2022 року, відповідно до яких ОСОБА_1 повторно керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом.

Проте повністю з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можливо.

У рішеннях Європейского суду з прав людини у справах (далі - ЄСПЛ) «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейский суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2023 року серії ААД №259702, встановлено, що 17 квітня 2023 року о 19 год 36 хв. в місті Києві по вул.Маршала Жукова, 54, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року на 10 років, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року, а саме, постанова за ч.4 ст.126 КУпАП серії ЕАР №5672845 від 27 липня 2022 року, та здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу і з прикритим переднім державним номерним знаком металевою сіткою, чим порушив вимоги п.п.15.9, 2.9 в), 2.1 а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.1).

Тобто, як на підставу для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, а саме, те, що він повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначена постанова серії ЕАР №5672845 від 27 липня 2022 року.

Разом з тим, така постанова серії ЕАР №5672845 від 27 липня 2022 року відносно ОСОБА_1 до вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення не додана і вона не міститься в матеріалах справи.

Водночас, до матеріалів вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення долучена довідка інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у м.Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Олени Винник, з якої вбачається, що згідно обліково-реєстраційних баз даних УПП у місті Києві ДПП інформаційного порталу Національної поліції МВС України було встановлено, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП від 12 листопада 2022 року і станом на 02 травня 2023 року посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 зберігається в територіальному сервісному центрі №3241, тобто, переекзаменування ОСОБА_1 не проходив (а.с.5).

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У своїх судових рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Європейської конвенції з прав людини (далі - ЄКПЛ).

Так, з урахуванням положення ч.1 ст.6 ЄКПЛ, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

Формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи, що в матеріалах справи відсутня постанова серії ЕАР №5672845 від 27 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, та приймаючи до уваги, що суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення і відшукувати інші докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист, то апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.5 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції вказаної норми, виходячи з того, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6162804 від 12 листопада 2022 року, відповідно до яких ОСОБА_1 повторно керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду не звернув уваги на те, що, оскільки постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у справі 359/6105/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, була прийнята судом після прийняття постанови серії ЕАР №5672845 від 27 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КпАП, то у даному випадку така постанова від 27 липня 2022 року не може бути підставою для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, як про це вказано в протоколі від 17 квітня 2023 року.

Також апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, безпідставно послався в оскаржуваній постанові на обставини щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ближче 10 метрів до пішохідного переходу та з прикритим переднім державним номерним знаком металевою сіткою, чим порушено вимоги пунктів 15.9, 2.9 в) ПДР України, виходячи з такого.

Системний аналіз диспозицій ст.126 КУпАП вказує на те, що даною нормою передбачена адміністративна відповідальність виключно за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Тому обставини щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ближче 10 метрів до пішохідного переходу та з прикритим переднім державним номерним знаком металевою сіткою, чим порушено вимоги пунктів 15.9, 2.9 в) ПДР України, у межах інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, не мають правового значення та не впливають на кваліфікацію його дій за буд-якою частиною ст.126 КУпАП.

Однак суддя першої інстанції при вирішенні даної справи на вказані обставини уваги звернув.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про виключення з мотивувальної частини оскаржуваної постанови судді першої інстанції обставин щодо зупинки автомобіля ближче 10 метрів до пішохідного переходу та з прикритим переднім державним номерним знаком металевою сіткою, чим порушено вимоги пунктів 15.9, 2.9 в) ПДР України, та посилання судді першої інстанції на ці обставини.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що наявна у матеріалах справи копія постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/6105/22 від 04 жовтня 2022 року є знеособленою та не посвідчена судом, то вказана обставина не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, з таких підстав.

Статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон) визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до ст. 3 Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Згідно зі ст.7 Закону, у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: 1) місце проживання або перебування фізичних осіб із зазначенням адреси, номери телефонів чи інших засобів зв`язку, адреси електронної пошти, реєстраційні номери облікової картки платника податків, реквізити документів, що посвідчують особу, унікальні номери запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; 2) реєстраційні номери транспортних засобів; 3) номери банківських рахунків, номери платіжних карток; 4) інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні; 5) інші відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями.

Наявна у матеріалах справи копія постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/6105/22 від 04 жовтня 2022 року дійсно є знеособленою та роздрукована з відкритих джерел, що не суперечить чинному КУпАП та відповідає вимогам Закону України «Про доступ до судових рішень».

Той факт, що постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/6105/22 від 04 жовтня 2022 року не посвідчена судом, не свідчить що у суду не має можливості перевірити особу відносно кого ця постанова винесена та інші персональні ідентифікуючі ознаки, оскільки відповідно до ч.5 ст.7 Закону судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів реєстру, в тому числі, до інформації, визначеної ст.7 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що зображений на відеозаписі громадянин ніколи не мав в користуванні транспортний засіб, що вказаний у протоколі, та він не керував цим транспортним засобом, спростовується дослідженим у матеріалах справи відеозаписом, який містить достовірні дані про дії водія ОСОБА_1 та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу й складання протоколу про адміністративне правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП. Інформація яка міститься на відеозаписі, є достатньою для висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП.

Посилання захисника на те, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис із мобільного телефону працівника поліції, є недопустимим доказом, оскільки він порушує порядок використання поліцейськими засобів відеофіксації правопорушень, не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст.251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, здійснений працівником поліції із застосуванням мобільного телефону, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, а відтак відеозапис з мобільного телефону, проведений поліцейським у цьому провадженні, є належним і допустимим доказом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, у тому числі, про те, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі у ОСОБА_1 не зафіксовано ознак наркотичного сп`яніння, а також, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття заходів забезпечення щодо тимчасового затримання транспортного засобу в якості знаряддя вчинення правопорушення, то вказані обставини не мають правового значення для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, враховуючи, що сукупністю наявних у справі доказів встановлено, що 17 квітня 2023 року о 19 год 36 хв. в місті Києві по вул. Маршала Жукова, 54, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року на 10 років, то апеляційний суд вважає, що у даному випадку у поза розумний сумнів доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

За таких обставин, ОСОБА_1 слід визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн 00 коп., оскільки такий вид стягнення відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.4 ст.126 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Швачка О.В. в інтересах ОСОБА_1 піддягає задоволенню частково, а постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року- зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Швачка Олексія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року - задовольнити частково.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років безоплатного вилучення транспортного засобу - змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року обставини щодо зупинки автомобіля ближче 10 метрів до пішохідного переходу та з прикритим переднім державним номерним знаком металевою сіткою, чим порушено вимоги пунктів 15.9, 2.9 в) Правил дорожнього руху України, та посилання судді першої інстанції на ці обставини.

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн 00 коп.

В іншій частині постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов