Провадження № 33/4808/275/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лесюка А.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лесюка А.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2022 року о 00 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 415, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI A6» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, у встановленому законом порядку, відмовився, що підтверджується висновком лікаря-нарколога №213, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Лесюк А.В. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, оскільки в зазначений день не вживав алкогольні напої. Звертає увагу на те, що у відповідності до відеозаписів, свідки відсутні у медичному закладі та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Наголошує, що свідки були присутні тільки при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою приладу Драгер, що підтверджується відеозаписами та на поясненнях свідків, оскільки час складання пояснення свідків вказано 00.30 год., а направлення в лікарню складено о 00.45 год., що є грубим порушенням визначеного порядку.

Апелянт вказує на те, що відеозаписи, долучені до матеріалів справи, є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки вони є переривчастими та неповними. Звертає увагу на те, що в протоколі вказано, що час моменту зупинки зазначено 00.00 год., а відео з нагрудної камери починається о 00.26 год., що є грубим порушенням відповідної Інструкції, оскільки працівниками поліції долучено неповний відеозапис, що дає підстави визнати такий доказ у справі неналежним та недопустимим доказом.

Сторона захисту також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, що є порушенням до вимог оформлення матеріалів справи. В протоколі не вказано про додавання до протоколу направлення на огляд водія, яке наявне в матеріалах справи.

Апелянт наголошує, що водію працівники поліції не повідомили про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, а зразу ж запропонували пройти відповідний огляд на місці за допомогою приладу Драгер.

Окрім того, правопорушнику не було вручено копію протоколу, що є грубим порушенням. Наголошує, що матеріали справи не містять даних керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також, на місці зупинки водію не було запропоновано скористатись правом на адвоката.

З урахуванням наведеного, просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції від 04.05.2023 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лесюк А.В. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, ОСОБА_1 просив відкласти розгляд провадження з метою допиту в судовому засіданні апеляційної інстанції свідка ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «AUDI A6» н.з. НОМЕР_1 , 20 жовтня 2022 року о 00 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, та який може підтвердити цей факт в судовому засіданні.

У зв`язку із задоволенням вищевказаного клопотання про допит свідка, розгляд провадження було відкладено на 01.06.2023 року, про що було повідомлено ОСОБА_1 та його захиснику адвокату Лесюк А.В.

Однак, в наступне судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність обвинуваченого та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зі змісту доводів захисника адвоката Лесюк А.В. вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився до суду, оскільки повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд, враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Лесюк А.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Відповідно до доводів апеляційної скарги сторона захисту вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість останнього у вчиненні правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено копію протоколу, відсутні дані про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, безпідставно зазначені свідки в протоколі, які повинні були б бути присутні в медичному закладі та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, відеофіксація правопорушення за допомогою нагрудних камер працівників поліції розпочата не з моменту зупинки водія, а зі спливом 26 хвилин, відеодокази є неналежними та недопустимими доказами, оскільки є переривчастими та неповними.

Крім того, стверджує, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не є водієм та не керував транспортним засобом, а в дійсності за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_2 , який під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції повністю підтвердив факт керування автомобілем.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Судом першої інстанції прийнято рішення у справі за відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні, оскільки правопорушник в судове засідання не з`явився. Судом в постанові зазначено, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за відомою суду адресою у спосіб визначений законом, причину неявки суду не повідомив. Оскільки, ОСОБА_1 повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні законом повністю покладено на нього.

Враховуючи, те що в судовому засідання присутній захисник ОСОБА_1 адвокат Лесюк А.В., та суду не надано доказів поважності причин його неявки, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративно відповідальності.

В судовому засіданні суду захисник Лесюк А.В. вказав, що ОСОБА_1 своєї вини в вчиненні інкримінованому йому адміністративного правопорушення не визнає та надав письмове клопотання про закриття провадження у справі. Із врахуванням зазначених порушень в клопотанні, сторона захисту просив провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі та детально досліджені всі доводи надані захисником адвокатом Лесюком А.В., надано їм належну правову оцінку, досліджені всі наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає за необхідне у повному обсязі дослідити сукупність наявних доказів з метою перевірки доводів апеляції, зокрема щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю, на переконання сторони захисту, правових підстав для закриття провадження за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 201153 від 20.10.2022 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 20 жовтня 2022 року о 00 год. 00 хв в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 415, керував транспортним засобом марки «AUDI A6» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, у встановленому законом порядку, відмовився, що підтверджується висновком лікаря-нарколога №213, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

В протоколі зазначено свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 в протоколі.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано відео з камер 471517, 471280, пояснення свідків, зобов`язання, довідка з КНП ПНЦ ІФ ОР, рапорт.

Працівниками поліції в ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом під його власноручний підпис в протоколі.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова від надання пояснень свідчить про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та не стверджував, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_1 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, укладення ОСОБА_1 договору на надання правничої допомоги із адвокатом Лесюком А.В. (а.с.13-14) та приймаючи до уваги дані щодо задоволення Івано-Франківським міським судом клопотання сторони захисту про направлення матеріалів справи за місцем проживання правопорушника до Коломийської міськрайонного суду (а.с.16-17), ознайомлення стороною захисту із матеріалами справи 23.11.2022 року (а.с.21), про що свідчить власноручним підпис адвоката на поданому ним клопотанні, направлення матеріалів справи постановою Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2022 року (а.с.22) на доопрацювання та повторним надходженням матеріалів справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду (а.с.25), що свідчить про тривалий розгляд справи в суді першої інстанції, вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 були роз`яснено його права та обов`язки відповідно до вимог закону, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі протоколу та не виявив бажання скористатись правовою допомогою адвоката при складанні протоколу щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , який повністю підтвердив, що дійсно в грудні або листопаді 2022 року він звернувся до ОСОБА_1 з проханням відвезти його до Івано-Франківська для того, щоб забрати посилку на автовокзалі. Оскільки, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння то, останній відмовився керувати транспортним засобом але дозволив керувати йому. Вказує, що саме він керував транспортним засобом, коли його у Івано-Франківську зупинили на блокпості військові, які викликали поліцейських. Стверджує, що ОСОБА_1 надав поліцейським документи на транспортний засіб, а він пішов шукати посвідчення водія. Коли повернувся до поліцейських, то останні повідомили йому, що його посвідчення їм не потрібно, оскілки транспортним засобом керував ОСОБА_1 . Він не став з ними сперечатись та зателефонував своєму брату, щоб той відвіз його з місця події та допоміг забрати посилку. Стверджує, що поліцейські зупинили транспортний засіб приблизно о 12.00 годині ночі, а може трохи пізніше та повідомили йому, що здійснюють відео фіксацію події. Вказує, що знає ОСОБА_1 з дитинства та знаходиться з ним в дружніх відносинах. Стверджує, що ОСОБА_1 відразу майже на наступній день повідомив йому про те, що стосовно нього склали протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності. Не надавав свідчення в суді першої інстанції,тому, що не знав про те, що в цьому є потреба.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані показання свідка ОСОБА_2 повністю суперечать встановленим фактичним обставинам і носять непослідовний та суперечливий характер.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вперше про те, що саме вищевказаний свідок керував транспортним засобом ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лесюк А.В. повідомили суд 04.05.2023 року, що свідчить про непослідовність їх доводів та їх невідповідність фактичним обставинам.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушницю, який керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки «AUDI A6» н.з. НОМЕР_1 , по вул. Коновальця, 415, в м. на блокпості в Івано-Франківську. Відеозаписами зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Відеозапис розпочинається о 00.26 год. 20.10.2022 року, що повністю узгоджується з даними протоколу про адміністративне правопорушення та свідчить про те, що відео фіксацію було розпочато відразу після приїзду поліцейського екіпажу, який повинен був забезпечити проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, під час спілкування з працівниками поліції не вказував, що не є водієм, не повідомляв про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 і поряд із ним не перебувало сторонньої особи, яка б могла бути потенційним водієм транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з того, що останні зупинили сторонній автомобіль для забезпечення присутності свідків при наданні ОСОБА_1 пропозиції пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Відеозаписами зафіксовано спілкування ОСОБА_1 по телефону із невідомою особою, в ході якої ОСОБА_1 просить надати пораду, після чого він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, питає у співрозмовника в телефонному режимі, що він має робити надалі, та в присутності свідків уточнює у працівників поліції чи він має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння така ж відповідальність яка передбачена санкцією статті за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, після чого ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції проїхати у медичний заклад для проходження відповідного огляду в присутності сторонніх осіб погодився саме як водій транспортного засобу.

Відеозаписом зафіксовано з`ясування ОСОБА_1 у працівника поліції чим відрізняється проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі, спробу домовитись із працівником поліції щодо не проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер після чого був попереджений працівником поліції, що за пропозицію хабара працівнику поліції передбачена кримінальна відповідальність.

Зі змісту відеозапису, яким зафіксовано перебування ОСОБА_1 у поліцейській машині під час його доставки до медичного закладу вбачається, що він спілкувався по телефону зі своїм знайомим, якому повідомив про те, що його зупинили у Івано-Франківстку працівники поліції.

Доставлення працівниками поліції ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовано відеозаписами долученими до матеріалів справи. Під час доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу та під час розмови працівника поліції із ОСОБА_1 , останній повторно намагався домовитись із працівником поліції, на що працівник поліції відповів, що з ним ОСОБА_1 не домовиться і хабарів він не бере. На запитання працівника поліції чому ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, перебуваючи у стані спьніння, останній відповів « що всі ми люди і він їхав забирати друга». По прибуттю до медичного закладу, ОСОБА_1 в черговий раз намагався домовитись владнати питання із працівником поліції та, отримавши відмову від працівника поліції, ОСОБА_1 негативно висловився на адресу поліцейського, а після попередження про відповідальність за висловлювання образливих слів нецензурними словами в сторону працівника поліції, вибачився перед працівником поліції. На відеозаписах зафіксовано як працівник поліції вказав ОСОБА_1 на те, що «краще б він дав гроші своїй мамі та жінці, а йому його грошей не потрібно».

Відеозаписами також зафіксовано складання працівником поліції направлення водія на огляд у медичному закладі. Також зафіксовано повідомлення лікаря медичного закладу ОСОБА_1 про те, що відмова від проходження огляду прирівнюється до тієї ж відповідальності, що і за керування транспортним засобом в стані сп`яніння. На пропозицію лікаря щодо проходження огляду ОСОБА_1 не висловив згоду пройти відповідний огляд, на що лікар сказав, що якщо останній «відмовляється то нехай відмовляється». Після чого лікарем було заповнено відомості у відповідних журналах та документах, в яких зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписами також зафіксовано розмова працівника поліції з ОСОБА_1 при поверненні з медичного закладу до місця зупинки та залишення транспортного засобу ОСОБА_1 , під час якої працівник поліції наголосив правопорушнику, що він не винен, що останній їхав за кермом випившим і будь які гроші та хабарі він не бере, після чого працівник поліції також повідомив, що по прибуттю на місце буде складено протокол за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі за ст.130 КУпАП, повідомлено про вилучення посвідчення водія та видачу тимчасового дозволу на керування транспортним засобом. Працівник поліції також повідомив ОСОБА_1 про те, що відбудеться розгляд справи в суді і суд прийме рішення у справі, після чого з`ясував в останнього чи він розуміє подальші дії, на що останній відповів стверджувально.

Апеляційний суд наголошує на тому, що при прибуттю на місце події після повернення з медичного закладу, на відеозаписах зафіксовано наявність сторонніх осіб та працівників поліції, які очікували працівників поліції та ОСОБА_1 з медичного закладу.

На відеозаписах зафіксовано заповнення працівником поліції матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення в присутності ОСОБА_1 . Так, відеозаписом зафіксовано оголошення працівником поліції ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201153, зафіксовано ознайомлення із правами та обов`язками відповідно до вимог закону, при цьому ОСОБА_1 своєю поведінкою та словами висловлював, що розуміє зміст висунутого обвинувачення. Відеозаписами зафіксовано підписання ОСОБА_1 відповідних граф протоколу та вручення копії протоколу, а також зобов`язання до протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на місці зупинки ОСОБА_1 жодного разу не заперечував факт керування транспортним засобом, навпаки визнав факт керування ним транспортним засобом та на пропозиції працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі неодноразово відмовився, незважаючи на те, що працівник поліції повідомив останнього про правові наслідки щодо відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом і саме як водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції чітко зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, останньому було роз`яснено правові наслідки таких дій та вказав на те, що обов`язок проходження зазначеного огляду, передбачений п. 2.5. Правил дорожнього руху України, а у випадку відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення саме за відмову від проходження огляду за ст.130 КУпАП.

Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про вилучення у нього посвідчення водію, відеозаписами зафіксовано роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, видачу тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, оголошення змісту протоколу, підписання ОСОБА_1 відповідних граф протоколу та вручення водію ОСОБА_1 копії протоколі за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту в апеляційній скарзі з приводу того, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, останнього не ознайомлено зі змістом протоколу та обвинувачення, не вручено копію протоколу повністю спростовуються відеозаписами, які в повному обсязі було досліджено в суді апеляційної інстанції.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при відмові від проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апелянт також наголошує на тому, що долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції слід вважати неналежним доказом, оскільки вони є переривчастими та неповними.

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами та міжнародними, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення прав.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.2.3 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.2.7 даного порядку свідки адміністративного правопорушення (у разі їх наявності) можуть надати свої письмові пояснення, які також долучаються до протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає, що в мотивувальній частині постанови суд обґрунтовано не взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які долучені до матеріалів справи, оскільки свідки не допитувались в суді першої інстанції.

Апелянт також вказав на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі проводився лікарем без залучення свідків є незаконним, оскільки не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП. такі доводи апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст..266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд водія у медичному закладі на стан сп`яніння не вимагає наявності свідків.

Отже, присутність свідків під час огляду обов`язкова лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису працівником поліції тільки під час проведення огляду осіб. Однак до протоколу про адміністративне правопорушення долучений відеозапис, дані якого досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційним судом.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), відносно порядку застосування працівниками поліції технічного приладу «Драгер», не заслуговують на увагу, оскільки такий огляд не проводився саме у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти відповідний огляд.

До матеріалів справи долучено направлення водія на огляд до медичного закладу КНППНЦ ІФ ОР відповідно до якого водій ОСОБА_1 20.10.2022 року о 00.46 год. направлявся до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в останнього було виявлено ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови (а.с.3).

Сторона захисту наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній акт огляду та у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано про додаток до протоколу направлення на огляд водія.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про наявність розбіжностей щодо часу складання пояснення свідків та направлення водія на огляд, оскільки вони не свідчать про недостовірність та недопустимість отриманих доказів і не впливають висновки суду про доведеність обвинувачення, яке полягає в тому, що водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що такі порушення при оформленні матеріалів справи є незначними та не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

В матеріалах справи наявний висновок КНП ПНЦ ІФ ОР № 722 від 21.10.2022 року відповідно до якого згідно журналу реєстрації випадків відмов від огляду на стан сп`яніння (запис №213) ОСОБА_1 був доставлений в КНП «ПНЦ ІФ ОР» 20.10.2022 року о 00.45 год. для медичного огляду на стан сп`яніння від якого він відмовився.

В матеріалах справи на явне зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201153 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, в чому власноручно підписався.

До матеріалів справи додано рапорт інспектора СКОЗ Івано-Франківського РУП в Івано-Франківській області майора поліції І.Маркевич-Булавка у відповідності до якого 20.10.2022 року о 00.00 год. під час несення служби на блок пості №439 було зупинено автомобіль марки «AUDI A6» н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 . В подальшому в останнього було виявлено, що останній перебував в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, після чого було здійснено повідомлення на лінію 102, після чого прибув наряд патрульної поліції для встановлення всіх обставин.

До матеріалів справи долучено копію посвідчення водія НОМЕР_2 видане ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Лесюка А.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв