Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6094/22
П О С Т А Н О В А

07.09.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, згідно протоколу мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали адміністративного протоколу серії ААД №140535 від 17.12.2022р., складеного у відношенні ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 17.12.2022р. близько 14:55 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мопед марки "Suzuki" реєстраційний номер відсутній, рухався в м. Миколаєві по вул. 2-га Набережна в районі буд. №187, в порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння згідно тесту №111 на приладі «Драгер» із показником 1,73%.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв або клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до протоколів, приходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.9 «а» ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ проходження водієм огляду на з`ясування стану сп`яніння у встановленому законом порядку. Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.

У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано оптичний диск з відеозаписом з натільної камери працівника поліції.

Оглянутим відеозаписом не зафіксовано обставин керування ОСОБА_1 мопедом. Запис починається коли працівники поліції під`їжджають до ОСОБА_1 , який стоїть поряд із мопедом. Пізніше до них виходить його товариш та повідомляє, що мопед належить йому. При цьому ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що не керував мопедом, оскільки такий зламаний, двигун не заводиться, за такого він його спочатку просто котив, а коли заморився, то сів та скотився по вулиці. Однак працівники поліції обставин несправності мопеда не перевіряли, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. За наслідками тестування на приладі «Драгер» встановлено показник 1,73%.

При цьому в ході відеозапису працівники поліції посилаються на відео, яким зафіксовано саме факт керування ОСОБА_1 мопедом, однак до справи такий запис не долучено.

Таким чином перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за умови недоведеності факту керування транспортним засобом не утворює порушення п. 2.9 «а» ПДР України, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.