Номер провадження: 33/813/769/23
Номер справи місцевого суду: 495/1578/23
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання -Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 року у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 року справи про адміністративні правопорушення № 495/1578/23, № 495/1579/23, 495/1580/23 у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно справі № 495/1578/23.

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та на підставі санкцій вказаних статей призначено йому покарання:

- за ст. 122-4 КУпАП - у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 3400 грн.

- за ст. 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 850 грн.

- за ч.1 ст. 130 КУпАП - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суд 14.04.2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до прохальної частини якої вбачається, що апелянт просить суд скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в достатній мірі не з`ясував обставини справи, не перевірив докази, які наявні в матеріалах справи та не дав їм належної оцінки.

Звертає увагу суду на той факт, що диспозиція статті 124 КУпАП передбачає наявність мінімум 2 (двох) транспортних засобів. Які отримали пошкодження. Порушення ПДР, винність особи, збитки потерпілій стороні. Наявна в матеріалах справи схема ДТП, не свідчить про наявність в діях водія ознак об`єктивної сторони даного правопорушення. Зазначені в протоколі обставини щодо пошкодження воріт. Не підтверджені жодними доказами, відсутнє будь-яке фото та відео з пошкодження воріт. Органом поліції не надано жодних доказів про спричинення механічних ушкоджень майну, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ПДР. Відповідно об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, у даному випадку відсутня.

Стосовно висновку про доведеність факту вчинення апелянтом правопорушення, відповідальність за яке встановлена частиною 1 статті 130 КУПАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не погоджується, та вважає, що він не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, серед іншого, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУПАП), яка керувала транспортним засобом.

Апелянт зазначає про те, що доказуванню у даній справі підлягає, насамперед, факт керування ним транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак даного факту не було, так як апелянт зазначає, що жодним транспортним засобом не керував. Так дійсно в цей день він зазначає, що вживав алкоголь, так як це був вихідний день - неділя і в нього був конфлікт з потерпілим, але він транспортним засобом не керував та жодного ДТП не вчиняв. Крім того, згідно відео наданого працівниками поліції вбачається, що його автомобіль вкритий снігом, і якщо б він на ньому рухався, а тим більш скоїв ДТП то в такому випадку при ударі снігу на його авто не було, а також на автомобілі відсутні будь-які пошкодження та мотор на час перевірки працівниками поліції був холодний, а поліцейські прибули через 15 хвилин після скоєного ніби то ним ДТП. (В протоколі час скоєння вказано 15:23 год., а на відео 15.37 год.).

У протоколі про адміністративне правопорушення, що розглядався судом, не зазначено, назви та серійного номеру технічного засобу за допомогою якого здійснювалась фіксація оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

За відсутності чіткого посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинувачення» держави щодо особи.

Обставини викладені у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння не зафіксована у встановленому законом порядку.

Отже, апелент наголошує, що в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що він керував транспортним засобом відповідно до обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. А тому недоведеним є викладений у вказаному протоколі факт, що він є суб`єктом відповідальності за вказане у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на зазначене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато. А розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

12.05.2023 року ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у справі про порушення правил, у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР передбачена ст. 130 КУпАП.

Відповідно до наданих до суду матеріалів справи, 29.01.2023 року, о 15.23 годині по вул. Робоча, 35 в м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеська область, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Ваз 2102, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, згідно ч.1 ст.124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до наданих до суду матеріалів справи, 29.01.2023 року, о 15.23 годині по вул. Робоча, 35 в м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеська область, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Ваз 2102, д/н НОМЕР_1 , виконуючи маневр розвороту заднім ходом скоїв наїзд на металеві ворота. В результаті ДТП автомобіль та ворота отримали механічні пошкодження, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно ч.1 ст.122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до наданих до суду матеріалів справи, 29.01.2023 року, о 15.23 годині після скоєння ДТП по вул. Робоча, 35 в м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеська область, ОСОБА_1 на своєму автомобілі марки Ваз 2102, д/н НОМЕР_1 з місця пригоди зник у не відомому напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень, відповідальність за які передбачено ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена протоколами про адміністративні правопорушення та іншими матеріалами адміністративної справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведення вини ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

На підтвердження винуватості апелянта матеріали справи містять: протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, серії ДПР 18 №169577 від 29.01.2023 року; протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 122-4 КУпАП, серії ДПР 18 № 169576 від 29.01.2023 року; протокол про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 124 КУпАП, серії ДПР 18 № 169575 від 29.01.2023 року; пояснення свідка ОСОБА_2 ; пояснення свідка ОСОБА_3 ; пояснення свідка ОСОБА_4 ; схему місця ДТП; відеозапис подій.

Одним із доводів апелянта в обґрунтування вимог апеляційної скарги є те, що між ним та вищевказаними свідками склалися неприязні стосунки. Крім того, апелянт вказує на те, що 29.01.2023 року між ОСОБА_1 і одним із потерпілих склалася конфліктна ситуація.

Вказані у попередньому абзаці даної постанови доводи апелянта матеріалами справи не спростовуються, а тому Одеський апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі вказаних вище пояснень не можна дійти до висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, оскільки, з огляду на вищевикладені обставини, які не було спростовано під час розгляду справи, вищевказані свідки є заінтересованими особами щодо результату розгляду справи у даному випадку.

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису подій не можна дійти до висновку про винуватість апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ані явних пошкоджень автотранспортного засобу ані його руху співробітниками патрульної поліції зафіксовано не було.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з відеозапису вбачається, що автомобіль марки Ваз 2102, д/н НОМЕР_1 , припарковано біля будинку апелянта. Останній факт скоєння ДТП, керування автотранспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння заперечує. Пропонує співробітникам патрульної поліції вжити заходи щодо проведення експертизи автомобілю на наявність ушкоджень, але останні висловлюють критичне ставлення до такої пропозиції апелянта.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про недовеленість обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 122-4 КУпАП, серії ДПР 18 № 169576 від 29.01.2023 року; протоколі про адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 124 КУпАП, серії ДПР 18 № 169575 від 29.01.2023 року матеріалами справи, та доказами, що наявні.

Так, обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Наявні у справі рапорти, як видно із постанови не приймалися місцевим судом до уваги як докази, оскільки у постанові не наведено їх зміст та аналіз як доказів.

Обставини, що підтверджуються показаннями (письмовими поясненнями) посадових осіб, що порушили провадження у справі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Судом апеляційної інстанції також приймаються до уваги відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відповідно наявності в його діях складу ч. 1 статті 130 КУпАП України. Крім того, згідно відео наданого працівниками поліції вбачається, що його автомобіль вкритий снігом, і якщо б він на ньому рухався, а тим більш скоїв ДТП то в такому випадку при ударі снігу на його авто не було, а також на автомобілі відсутні будь-які пошкодження та мотор на час перевірки працівниками поліції був холодний, а поліцейські прибули через 15 хвилин після скоєного ніби то ним ДТП. (В протоколі час скоєння вказано 15:23 год., а на відео 15.37 год.).

В матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом відповідно до обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. А тому недоведеним є викладений у вказаному протоколі факт, що він є суб`єктом відповідальності за вказане у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 130 КУпАП, серії ДПР 18 №169577 від 29.01.2023 року

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вбачаючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про недоведеність матеріалами справи винуватості апелянта у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Таким чином, неправильно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не ґрунтується на об`єктивних доказах.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Оскільки судом встановлено відсутність вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у адміністративній справі, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2023 року - скасувати.

Провадження у справі відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч. 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Князюк