П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.03.2023 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 26.10.2022 року о 14:13 год. на вул. Герої УПА, 48 у м. Львові керував транспортним засобом марки «MITSUBISHI» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився у медичному закладі та про що було зафіксовано на технічні засоби відеозапису.

ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України за, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №362101 від 26.10.2022 року.

Правопорушниця ОСОБА_1 повторно в суд не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.268 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_1 25.01.2023 року у суді свою вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, заперечував викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки він відмовився від здачі саме біологічного середовища (сечі) у зв`язку з тим, що він хворіє на «хронічний простатит», що підтверджується медичною випискою з лікарні. Зазначив також, що він під час огляду мав намір задати кров на аналізи, однак даного біологічного середовища лікарем медичного закладу взято не було. У зв`язку з чим, просив закрити справу відносно нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Так, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення, а також враховуючи, що подальше перенесення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог ст. ст. 38, 277 КУпАП, а тому відповідно до ст. 268 КУпАП дана справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши представлені адміністративні матеріали, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, дії останнього правильно кваліфіковано за даною статтею.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9(а)Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП, крім іншого, встановлено за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тим самим, у випадку порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, факт перебування особи в стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів не береться до уваги, оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду.

Пунктом 2 роздіду І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 4 розділу І вищезазначеної Інструкції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Порядок такого огляду та відмови від його проходження передбачено ст. 266 КУпАП та підзаконними нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомісті.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення доведена зібраними матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №362101 від 26.10.2022 року, копією постанови, висновком №002733 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.10.2022 року та відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які підвереджують наявність ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме його керування транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Доводи про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, а здати сечу для проведення тесту на стан наркотичного сп`яніння не міг через фізіологічні причини, вважаю необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 26.10.2022 року о 14:36 год. був доставлений у медичний заклад та почав проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння. В подальшому, на вимогу медичного працівника здати сечу для проведення дослідження, ОСОБА_1 на протязі двох годин випивав декілька склянок води, пробував здати біологічний матеріал, однак не зміг цього зробити, мотивувавши відсутністю фізіологічної потреби. При цьому, працівник поліції роз`яснював ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лікар, в свою чергу, пояснював, що здача сечі є складовою частиною огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до вказаної вище Інструкції, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Також може використовуватись і кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші біологічні зразки.

Тобто, тільки в силу певних обставин, коли водій без свідомості чи перебуває в важкому стані і у нього неможливо відібрати біологічне середовище (сечу), предметом дослідження можуть бути інші біологічні середовища, в тому числі і кров.

Оскільки ОСОБА_1 перебував в свідомості і, впродовж перебування в КЗ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» свідомо не здав біологічне середовище(сечу), тому вважаю, що висновок про те, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження медичного обстеження є правильним.

Крім того, суд наголошує, що порядок проведення медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння має декілька методик, які лікар-нарколог обирає під час здійснення огляду водія.

При цьому, лікарем-наркологом та працівником поліції було забезпечено реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти огляд в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не використав.

З огляду на вказане, суд вважає, що відмовою від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння охоплюються як активна (дії), так і пасивна (бездіяльність) поведінка, а також звичайне утримання від дій.

Тобто, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Враховуючи наведене, фізіологічні властивості людського організму, а також той факт, що ОСОБА_1 було надано достатньо часу для здачі аналізів та останній не висловлював потреби збільшити такий час, дії лікаря-нарколога та поліцейських в даній ситуації є законними та обґрунтованими.

Така поведінка ОСОБА_1 була правильно розцінена працівниками поліції, як відмова водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Відтак, посилання ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і вимагав взяти у нього інший об`єкт на лабораторне дослідження, оскільки не зміг його здати у зв`язку з неспроможністю, є необґрунтованим.

Доводи ОСОБА_1 про те, що лікарем-наркологом не було надано йому можливості для здачі іншого біологічного середовища(кров) для проведення лабораторного дослідження, суд, враховуючи відсутність об`єктивних обставин, які б перешкоджали останньому в умовах медичного закладу здати біологічний зразок у вигляді сечі, розцінює як форму захисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Факт фізичної неспроможності ОСОБА_1 здати сечу на аналіз, а також поясненням ОСОБА_1 даними в суді, суд не дає віри, так як вони спростовуються зібраними по справі матеріалами та фактичними даними.

А щодо доводів ОСОБА_1 про те, що через стан здоров`я не дало йому змогу здати біологічний матеріал для дослідження, то суд вказує наступне.

Переглянутим відеозаписом події встановлено, що під час огляду ОСОБА_1 не зазначав про вказані обставини, а тому суд не буре до уваги надану ОСОБА_1 суду медичну виписку із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого від 28.10.2022 року, видану лікуючим лікарем ОСОБА_2 .

Разом з тим, лікуючий-лікар ОСОБА_2 на виклики суду з метою достовірності даних у такому медичному документі не з`явилась.

За таких обставин, доводи щодо помилкової кваліфікації дій ОСОБА_1 працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про недотримання лікарем-наркологом та працівниками поліції під час складання протоколу вимог закону не заслуговують на увагу та відхиляються судом

Отже, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувати своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке свідчить про підвищену небезпеку подібних правопорушень та осіб, що їх вчиняють, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, наслідки вчиненого ним правопорушення та ступінь його вини, вважаю, що стягнення слід визначити необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети, зокрема її виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Разом з тим, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 23, 33, 40-1, 268, 283, 284 КУпАП

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 536,80 гривень.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Мартинишин М.О.