Справа № 352/173/23
Провадження № № 33/4808/334/23
Категорія ч.1 ст.163-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) грн., а також стягнуто судовий збір

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що при проведенні камеральної перевірки податкової звітності ПП «Карумаа» 12.01.2023 було встановлення порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а саме: несвоєчасно подано податкову декларацію з податку на додану вартістю за листопад 2022 року (граничний термін подання декларації - 20.12.2022, фактично подано 21.12.2022), порушивши гл. 2, ст. 49 п.49.18, пп.49.18.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

На постанову судді Михайлюк І.І. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини, допущено невідповідність висновків, викладених в постанові суду, неправильно застосовано норми матеріального права, на підставі чого суд прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд розглянув справу відносно нього за його відсутності, чим було порушено його право на захист та позбавлено можливості подавати клопотання та додаткові докази в обґрунтування своїх доводів. 27.03.2023 року виконавцем ВДВС у м. Івано-Франківську його було повідомлено про блокування його банківських рахунків у зв`язку із відкриттям виконавчих проваджень по справі. З матеріалами виконавчого провадження він ознайомився 04.04.2023 року. Станом на 04.04.2023 року ним не було отримано жодних повідомлень та процесуальних документів суду. Вважає, що розгляд справи за його відсутності є грубим порушенням його прав.

Щодо обставин справи, викладених в мотивувальній частині постанови щодо обставин вчинення ним правопорушення, яке полягає в несвоєчасному поданні податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2022 року (граничний термін подання декларації - 20.12.2022, фактично подано 21.12.2022), порушивши гл. 2, ст. 49 п.49.18, пп.49.18.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI. Апелянт наголошує на тому, що починаючи з 09.12.2021 року він немає жодного відношення до ПП «Карумаа». До даної дати він перебував на посаді директора в ПП «Карумаа», а на посаді головного бухгалтера ПП «Карумаа» він ніколи не перебував.

За таких обставин, апелянт вказує на те, що він не може бути суб`єктом правопорушення і нести відповідальність за несвоєчасне не подання ПП «Карумаа» податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2022 року.

ОСОБА_1 вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм КУпАП, оскільки у протоколі відсутній підпис особи, яка притягається до відповідальності, як і відсутні відомості про його відмову від підпису. Вважає, що протокол не відповідає вимогам КУпАП та складено з порушеннями, а тому є недопустимим доказом у справі.

Наголошує, що матеріали справи не містять докази його винуватості у вчиненні правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі. Витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок державного бюджету.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову судді необхідно скасувати та закрити провадження у справі з наступних підстав.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції формально поставився щодо забезпечення права ОСОБА_1 на участь у розгляді провадження, не прийняв належних заходів про забезпечення права останнього на участь у судовому засіданні, чим істотно порушив його право на захист.

Так, з матеріалів справи вбачається, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП надійшли Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 31.01.2023 року, розгляд яких було призначено на 07.03.2023 року (а.с.10).

Слід зауважити, що до початку розгляду справи в суді 07.03.2023 року на адресу Тисменицького районного суду повернулось повідомлення суду про призначення розгляду справи на 07.03.2023 року з відміткою укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою проживання (а.с.11-13).

Однак, суд першої інстанції за відсутності даних про те, що ОСОБА_1 знає про те, що в провадженні суду на розгляді перебуває справа про притягнення його до адміністративної відповідальності, та за наявності даних про невручення ОСОБА_1 повідомлення суду про призначення розгляду справи на 07.03.2023 року, безпідставно розглянув справу у першому судовому засіданні 07.03.2023 року, чим порушив право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 170 від 25.01.2023 року (а.с.2) вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КупАП, а саме: при проведенні камеральної перевірки податкової звітності ПП «Карумаа» 12.01.2023 року було встановлено порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, яке полягало в несвоєчасному поданні податкової декларації з податку на додану вартістю за листопад 2022 року (граничний термін подання декларації - 20.12.2022, фактично подано 21.12.2022), порушивши гл. 2, ст. 49 п.49.18, пп.49.18.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до діючого КУпАП відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП настає за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

При дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що зазначене в ньому обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не вказані обставини, які свідчать про склад правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказані вимоги закону судом дотримані не були, що призвело до прийняття рішення, яке не ґрунтується на доказах у справі та положеннях законодавства.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на диспозицію складу правопорушення ч.1 ст.163-1 КУпАП, суб`єктами відповідальності є керівники та інші посадові особи підприємств, установ, організацій.

Підставою для складання вказаного протоколу стали відомості, викладені в акті про результати камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2022 рік від 12.01.2023 року №09-19-04-09/23798615, за змістом яких під час перевірки податковий орган встановив порушення вимог Податкового кодексу України посадовими особами ПП «Карумаа», керівником якого є ОСОБА_2 та головний бухгалтер ОСОБА_1 (а.с.6-7).

Однак, в матеріалах справи відсутні дані про те, що з указаним актом перевірки були ознайомлені керівник та/або головний бухгалтер ПП «Карумаа». Протокол про адміністративне правопорушення складено у відсутність правопорушника ОСОБА_1 , а у відомостях про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено місце роботи та посаду ОСОБА_1 головний бухгалтер АА «Карумаа».

При цьому, суд першої інстанції, допускаючи явну упередженість, не забезпечив справедливий розгляд провадження, не перевірив дані, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, обмежившись посиланням на результати камеральної перевірки податкової звітності ПП «Карумаа» 12.01.2023.

В той же час, апелянтом в суді апеляційної інстанції надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої за четвертий квартал 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 працював директором ПП «Карумаа» на підставі ст..41 п.5 КУпП, при цьому відомості щодо головного бухгалтера в Реєстрі даного підприємства відсутні.

ОСОБА_1 також надав рішення ПП «Карумаа» від 08.12.2021 року за підписом представника власника Підприємства ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за №1662, відповідно до якого пунктом рішення №5 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Підприємства та призначено директором ОСОБА_2 ..

Апеляційний суд звертає увагу нате, що в матеріалах справи відсутні дані, які доводять, що на момент проведення камеральної перевірки податкової звітності ПП «Карумаа» від 12.01.2023 ОСОБА_1 дійсно перебував у трудових відносинах із даним підприємством та займав посаду головного бухгалтера.

Апеляційний суд позбавлений можливості спростувати доводи ОСОБА_1 про те, що він ніколи не перебував на посаді головного бухгалтера ПП «Карумаа» але до 09.12.2021 року займав посаду директора в ПП «Карумаа» та був звільнений у зв`язку із зміною власника підприємства.

Аналізуючи указані документи, доходжу висновку про те, що фактичні обставини правопорушення, викладені в протоколі, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, суд, як на докази послався на протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 25.01.2023, копії акту камеральної перевірки податкової звітності ПП «Карумаа» від 12.01.2023 №/09-19-04-09/23798615., не з`ясувавши інші обставини, які мають істотне значення для прийняття рішення.

Таким чином, приймаючи рішення в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суддя місцевого суду, всупереч вимогам ст.ст. 7, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, розглянув справу без об`єктивного з`ясування фактичних її обставин та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє, поза розумним сумнівом, прийти до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв