Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

30.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Петюшка Р., представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Зубанич О. Ю. в інтересах ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 від 15.01.2014, орган, що видав 2101,

визнано винуватим у порушенні митних правил за ч. 6 ст. 470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно зі змістом постанови, 04.09.2021, о 06 год 55 хв, у зону митного контролю на ділянку «Виїзд з України» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці заїхав легковий автомобіль марки «CHRYSLER», моделі «VOYAGER», номер кузова № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_3 , у якому в якості водія прямував громадянин України ОСОБА_1 . Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю смугою руху «зелений коридор». До митного контролю ОСОБА_1 подав закордонний паспорт НОМЕР_1 від 15.01.2014, довіреність на право керування та розпорядження автомашиною №275 від 02.03.2021 та контрольний талон. Під час здійснення митних формальностей проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, під час проведення яких було встановлено, що 13.01.2017, через митний пост "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» ввезено легковий автомобіль марки «OPEL», модель «SINTRA», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_5 . Згідно зі ст. 95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Станом на 04.09.2021 транспортний засіб за межі митної території України вивезеним не значився. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_1 підтвердив факт ввезення транспортного засобу та не заперечив той факт, що автомобіль не вивіз за межі митної території України вчасно. Зі слів громадянина ОСОБА_1 , вищевказаний транспортний засіб він вчасно не вивіз з митної території України у зв`язку його поломкою та відсутністю коштів на ремонт. До митного органу із заявою щодо продовження терміну ввезення транспортного засобу звертався 18.01.2017. Таким чином, ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу особистого призначення, а саме: легкового автомобіля марки «OPEL», модель «SINTRA», номер кузова № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_5 , що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених частиною 6 статті 470 Митного кодексу України.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Зубанич О. Ю., просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. В обґрунтування доводів апелянт вказує на те, що у судовому засіданні ані він, ані ОСОБА_1 участі не брали, копію постанови від 13.12.2021 місцевий суд надіслав їм лише 17.12.2021, адвокат її отримав через два дні, а саме 19 грудня 2021 року. При цьому, судове рішення апелянт вважає незаконним, просить його скасувати. В обґрунтування доводів стверджує, що вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_1 не вивіз за межі митної території України у зв`язку з обставинами непереборної сили, а саме - пандемією «COVID-19» та тяжким онкологічним захворюванням ОСОБА_1 . При цьому, зазначає, що виходячи з диспозиції ст. 470 МКУ в редакції станом на 01.01.2017, адміністративній відповідальності підлягали особи, які перевищили строки доставки транспортних засобів комерційного призначення, встановлених ст. 95 МКУ. Однак, на момент ввезення транспортного засобу, вимоги, встановлені ст. 470 МКУ в редакції станом на 01.01.2017 не могли бути застосовані до ОСОБА_1 , оскільки ввезений ним транспортний засіб є автомобілем особистого користування, а не комерційного призначення. Адвокат стверджує, що до ОСОБА_1 безпідставно застосовано нову норму, якою встановлюється адміністративна відповідальність, яка не діяла на час ввезення транспортного засобу та застосована найтяжча санкція, визначена ч. 6. ст. 470 МК України проти наявної на день ввезення транспортного засобу санкції, визначеної ч. 3 ст. 470 МКУ - п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, відтак місцевим судом порушено ст. 58 Конституції України. Окрім цього, на переконання апелянта, ОСОБА_1 був позбавлений права на захист, оскільки у судовому засіданні адвокат був відсутній, жодних пояснень чи заперечень з приводу вказаної події не надав. Між тим, адвокат Зубанич О. Ю. вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки заяві ОСОБА_1 про застосування до нього альтернативного покарання у виді конфіскації транспортного засобу, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі про порушення митних правил закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Петюшка Р. В., який підтримав апеляційну скаргу, представника митниці Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити, апеляційна скарга адвоката Зубанича О. Ю. задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення і його поновлення є слушними з огляду на таке.

Так, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 та адвокат Зубанич О. Ю. не брали участі у розгляді справи у суді першої інстанції. При цьому, матеріали справи містять відомості про те, що вказані особи були обізнані з тим, що справа відносно ОСОБА_1 розглядається в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, однак на судове засідання, призначене на 13 грудня 2021 року, ОСОБА_1 та адвокат Зубанич О. Ю. не з`явились. При цьому, береться до уваги те, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 та адвокату Зубаничу О. Ю. копія оскаржуваної постанови була надіслана у встановлений законом триденний строк, як і дані про отримання вказаними особами судового рішення. Вищенаведене, у свою чергу, свідчить про те, що доводи адвоката Зубанича О. Ю. про те, що зі змістом оскаржуваної постанови він ознайомився 19 грудня 2021 року, - не спростовані й заслуговують на увагу.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 та адвокату Зубаничу О. Ю. своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнаються поважними, у зв`язку із чим доводи про поновлення строку визнаються обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, а відтак строк поновлюється

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Так, статтею 68 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Апеляційний суд визнає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України правопорушення підтверджується такими доказами: протоколом про порушення митних правил № 1320/30500/21 від 04.09.2021 (а. с. 1-5); відомостями за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а. с. 7, 8); довіреністю на право керування та розпорядження автомашиною, відповідно до якої громадянин ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 вправі діяти самостійно та незалежно один від одного керувати та розпоряджатися на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого 26.01.2019 ТСЦ 2141, автомобілем марки «CHRYSLER», моделі «VOYAGER», номер кузова № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_3 (а. с. 9); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 11); даними з мережі Інтернет про вартість аналогічного транспортного засобу (а. с. 14); іншими матеріалами справи. Вищевказані обставини вчинення адміністративного правопорушення апелянтом не оспорюються.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший державний інспектор відділу митного оформлення №4 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Серветник Д. Ф., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні процесуального документу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи - на такі дані не вказувалось у суді першої інстанції, і не вказується в апеляційній скарзі, сторона захисту не вказувала під час розгляду справи апеляційним судом, у зв`язку з чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 , дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 6 ст. 470 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам. Тому жодних підстав для висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови, апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд, перевіривши вищенаведені докази на предмет належності, допустимості та достатності, дійшов до переконання, що вони у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 знехтував встановленими Митним кодексом України нормами щодо строку доставки транспортного засобу, відтак у його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України.

Згідно зі ст. 90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 6 ст. 379 МК України передбачено, що строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Так, в п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Приписами ч.6 ст. 470 МК України передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше, ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Отже, перевищення встановленого ст. 95 МК України строку транзитного перевезення транспортного засобу, ввезеного на митну територію України більше, ніж десять діб, визнається порушенням митних правил, за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу або конфіскації транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що дії ОСОБА_1 не підпадають під дію нової редакції ч. 6 ст. 470 МК України, - не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 13.01.2017, через митний пост "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» ввезено легковий автомобіль марки «OPEL», модель «SINTRA», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_5 . Станом на 04.09.2021, вказаний транспортний засіб за межі митної території України вивезеним не значиться та продовжує перебувати на території України з перевищенням строку транзиту.

На момент складання щодо ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил, а саме 04 вересня 2021 року, вищевказаний транспортний засіб за межі митної території України не вивезений, у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування, імпорту (випуск для вільного обігу) не поміщений та продовжує перебувати на території України з перевищенням строку ввезення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винуватою особою або виявлення компетентним органом.

Законом України від 08.11.2018 «2612-VІІІ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» на Законом України №2725-VIII від 16.05.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги» статтю 470 МК України викладено в новій редакції, зміни набрали чинності 22.08.2019.

Частина 6 ст. 470 МК України (в редакції від 22.08.2019 року) передбачає відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше, ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, навіть починаючи з 13 січня 2017 року (день ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу на митну територію України) і до моменту складання протоколу 04.09.2021, ОСОБА_1 своє зобов`язання не виконав, тобто вчинена ним бездіяльність підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 470 МК України, враховуючи, у тому числі і те, що в матеріалах справи відсутня об`єктивна інформація про втрату транспортного засобу чи його розкомплектування на території України.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд визнає, що ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, а його дії місцевим судом правильно кваліфіковано за ч.6 ст.470 МК України.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.470 МК України повністю доведена, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

За таких обставин постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

До того ж, апеляційний суд бере до уваги і те, що обставин, передбачених ст. 460 Митного кодексу України, з настанням яких діяння, передбачене ст. 470 МК України, не тягне за собою адміністративної відповідальності під час розгляду апеляційної скарги не встановлено, як не встановлено і дії обставин непереборної сили, які стали причиною перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки транспортного засобу особистого користування.

Твердження апелянта про те, що суд розглянув справу без його участі та за відсутності ОСОБА_1 , чим порушив право останнього на захист, апеляційний суд також відхиляє. Факт розгляду справи судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 апеляційним судом враховано як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.

Сторона захисту в апеляційній скарзі не заперечує той факт, що ОСОБА_1 були порушені митні правила, водночас зміст доводів адвоката Зубанича О. Ю. свідчить про те, що транспортний засіб марки «OPEL», модель «SINTRA», кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_5 , ОСОБА_1 вчасно не вивіз з митної території України у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме - пандемією «COVID-19» та тяжким онкологічним захворюванням ОСОБА_1 , тобто, через поважні причини.

Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд передовсім звертає увагу на те, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, яким суд першої інстанції дав належну об`єктивну оцінку, підтверджуються достатніми та належними доказами, у достовірності яких сумнівів не виникає.

Так, судом першої інстанції з`ясовано, а апеляційним судом перевірено, що долучені стороною захисту докази, а саме: копія медичної картки хворого ОСОБА_1 , та додані до неї консультаційні висновки спеціалістів не спростовують той факт, що ОСОБА_1 порушив митні правила, без поважних причин не вивіз транспортний засіб у встановлений законом строк за межі митної території України до 12.02.2017. При оцінці долучених апелянтом доказів, апеляційний суд враховує те, що обстеження ОСОБА_1 , відповідно до медичної документації, були проведені у період з 22.05.2019 по 11.09.2023, і такі не свідчать про те, що саме ці обставини перешкодили ОСОБА_1 своєчасно вивезти транспортний засіб, який був ввезений ним на митну територію України 13.01.2017. Окрім цього, апеляційним судом береться до уваги те, що стороною захисту не надано жодного доказу, який свідчить про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості вивезти транспортний засіб за межі території України до 12.02.2017.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 18.01.2017 звертався з відповідною заявою до митного органу, у якій зокрема вказав, що автомобіль знаходиться на ремонті у майстерні, після завершення ремонту ОСОБА_1 зобов`язується вивезти транспортний засіб за межі митної території України. Однак, на підтвердження вказаних у заяві обставин про поломку автомобіля, апелянтом не надано жодного доказу - документів, підтверджуючих ДТП за участю цього транспортного засобу, обставини непереборної сили або протиправні дії третіх осіб. Тому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що недотримання ОСОБА_1 вимог митного законодавства України унеможливило вивезення транспортного засобу у встановлений законом строк.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи про порушення митних правил, з огляду на вищенаведене, також доходить висновку про те, що захворювання ОСОБА_1 не перешкоджали йому тим чи іншим способом повідомити митні органи України про причини невивезення транспортного засобу, про фізичну неможливість вивезення автомобіля.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, й застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ч. 6 ст. 470 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.

Отже, накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, вважається справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.

Ухвалюючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Зубаничу О. Ю. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Зубанич О. Ю. в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 , залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН