печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Бортницька В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2021 за нововиявленими обставинами,-

встановив:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 07.10.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а згадувану постанову суду першої інстанції залишено без змін.

21 липня 2022 до Печерського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд справи № 757/37834/21-п за нововиявленими обставинами з посиланням на обставини, які на його переконання, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, суду не були відомі при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність постанови суду, що належить переглянути.

Статтею 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

У свою чергу, поняття «кримінальна процедура», що міститься у тексті ст. 4 Протоколу № 7, повинна тлумачитися у світлі загальних принципів, які стосуються відповідних понять «кримінальне обвинувачення» і «покарання» у статтях 6 і 7 ЄКПЛ відповідно («Хаарвіг проти Норвегії», 2007 р.; «Розенквіст проти Швеції», 2004 р.; «Ма нассон проти Швеції», 2003 р.; «Гектан проти Франції», 2002 р.; «Маліж проти Франції», 1998 р.; «Нільссон проти Швеції», 2005 р. та ін.). При застосуванні ст. 4 Протоколу № 7 важливим є те, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ існують три критерія, -«критерії Енгеля», які повинні враховуватися при визначенні того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення». Першим критерієм є правова кваліфікація правопорушення відповідно до національного права, другим - сам характер правопорушення, а третім - ступінь суворості покарання, яке може бути застосоване до винної особи. Другий і третій критерії є альтернативними і не повинні обов`язково застосовуватися у сукупності. Це, однак, не виключає застосування кумулятивного підходу, коли окремий аналіз кожного критерію не дозволяє зробити однозначний висновок про існування кримінального обвинувачення.

Так, відносно ОСОБА_1 09.07.2021 року складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Щодо першого критерію, то слід зауважити, що в національному законодавстві порушення вимог фінансового контролю може становити «адміністративне правопорушення», передбачене КУпАП.

Однак Європейський Суд розглядав сферу, визначену у деяких правових системах як «адміністративна», і встановив, що вона включає в себе деякі правопорушення, що мають кримінально-правовий характер, але надто дрібні, щоб регулюватися нормами кримінального права і процесу (Постанова Європейського Суду зі справи «Палаоро проти Австрії» (Palaoro v. Austria) від 23 жовтня 1995 р., §§ 33-35, Series A, № 329-B).

За даних обставин суть порушення, яке має значення для справи, сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному НАЗК, яке є несудовим органом і переданому в суд. Саме цей документ встановлює, в чому полягає суть правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини у скоєному.

Таким чином, в даному випадку кваліфікація відповідно до внутрішнього законодавства не має вирішального значення для цілей статті 6 Конвенції та для визначення того, було чи не було у справі висунуте «кримінальне обвинувачення» , і природа даного порушення є більш важливим фактором. (Постанова Європейського Суду у справі «Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства» (Campbell and Fell v. United Kingdom) від 28 червня 1984 р., § 71, Series A, № 80, Постанова Європейського Суду у справі «Вебер проти Швейцарії» (Weber v. Switzerland) від 22 травня 1990 р., § 32, Series A, № 177, та Постанова Європейського Суду у справі «Менешева проти Російської Федерації» (Menesheva v. Russia), скарга № 59261/001, §§ 96-98, ECHR 2006-III).

Щодо другого та третього критеріїв, слід зазначити наступне.

Санкція ч.4 ст. 172- 6 КУпАП, за якою складено протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 на момент правозастосування передбачала стягнення у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

За загальним правилом у випадку, якщо певний акт носія публічної влади, вчинений у безпосередньому зв`язку з певним кримінальним діянням, не містить елементу покарання як такого, суд не визнає факту кримінального обвинувачення. Якщо ж елемент покарання наявний, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення має природу кримінального злочину.

В даному випадку, що в свою чергу узгоджується з практикою ЄСПЛ, штраф не є покликаний бути грошовою компенсацією шкоди, але має каральний і стримуючий характер, що також є ознакою кримінальних покарань. (Постанова Європейського Суду у справі «Каспаров та інші проти Російської Федерації», § 43, Постанова Європейського Суду у справі «Нємцов проти Російської Федерації» (Nemtsov v. Russia) від 31 липня 2014 року, скарга № 1774/111, § 83, Постанова Великої Палати Європейського Суду по справі «Юссила проти Фінляндії» (Jussila v. Finland), скарга № 73053/01, § 38, ECHR 2006 - XIV).

За вказаних обставин, враховуючи стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (Рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), суд приходить до висновку, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП має місце висунення «кримінального обвинувачення».

Зважаючи на викладене, перегляд рішення у даній справі про адміністративне правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а тому не погоджується в цій частині із запереченнями прокурора щодо неможливості такого перегляду з урахуванням відсутності відповідних положень в КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бойко Т.О., просили заяву про перегляд справи за нововиявленими обставинами у справі № 757/37834/21-п задовольнити, а Постанову Печерського районного суду м. Києва про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП - скасувати; закрити провадження відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Прокурор заперечував проти задоволення такої заяви, вважаючи доводи, викладені в ній такими, що в сукупності не спростовують висновків, викладених в постанові, що переглядається. Просив в задоволенні заяви відмовити, заперечення надав в письмовому вигляді, які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бойка Т.О., заперечення прокурора, дослідивши матеріали заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Зміст адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172 -6 КУпАп, вчиненого ОСОБА_1 відповідно то тексту постанови, що переглядається, зводиться до того, що ОСОБА_1 , будучи першим заступником Голови Державного космічного агентства, тобто особою, на яку, відповідно до п. п. "а" ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції" (далі - Закон N 1700-VII), поширюється дія цього Закону, порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 та п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України "Про запобігання корупції" а саме: подав завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 475 608,37 грн.

Приймаючи таке рішення суд, досліджуючи докази у справі, критично поставився до позиції сторони захисту щодо відсутності умислу на подання завідомо недостовірних відомостей у щорічній декларації за 2020 рік. Судовим розглядом було встановлено на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 248287373 від 16.03.2021 та пояснень ОСОБА_1 до Довідки про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 від 09.10.2020 на посаду першого заступника Голови Державного космічного агентства України, поданих стороною обвинувачення, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість встановити вартість належного йому нерухомого майна, проте не вчинив будь-яких дій, спрямованих на отримання таких відомостей.

У заяві ОСОБА_1 про перегляд справи № 757/37834/21-п за нововиявленими обставинами зазначено дві нововиявлені обставини, а саме те, що інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступна для ОСОБА_1 , не містила інформації про об`єкт нерухомого майна - квартири загальною площею 189,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та те, що пояснення ОСОБА_1 до Довідки про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 від 09.10.2020 на посаду першого заступника Голови Державного космічного агентства України йому не належать та з результатами спеціальної перевірки ОСОБА_1 ознайомлений не був.

Під час судового розгляду стороною захисту було подано докази, які підтверджують обставини неможливості отримання ОСОБА_1 інформації про об`єкт нерухомого майна, вартість якого не вказана у відповідній декларації: інформаційну довідку 304260983 від 05.07.2022 на ім`я ОСОБА_1 , інформаційну довідку 304622796 від 11.07.2022 на ім`я ОСОБА_2 , у яких відсутні відомості про об`єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею 189,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також лист Регіональної філії м. Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» № 904/26-08 від 07.03.2023, у якому зазначено, що структура інформації, яка надається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит фізичних осіб, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України не змінилась.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відомості, вказані в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 248287373 від 16.03.2021, отриманій головним спеціалістом першого відділу Управління проведення обов`язкових повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_3 в межах проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_1 , не відповідають відомостям, які міг отримати ОСОБА_1 за запитом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як фізична особа.

Також стороною захисту були подані інші докази, які спростовують факт ознайомлення ОСОБА_1 з Довідкою про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 від 09.10.2020 на посаду першого заступника Голови Державного космічного агентства України, про який вказано у протоколі про адміністративне правопорушення N 41-01/12/21, складеного 09.07.2021 головним спеціалістом першого відділу Управління проведення обов`язкових повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_3 та на який посилалась сторона обвинувачення. Так, стороною захисту надано лист Секретаріату Кабінету Міністрів України № 11954/0/2-23 від 16.05.2023 у якому вказано, що у Секретаріаті Кабінету Міністрів України відсутнє документальне підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з результатами спеціальної перевірки відомостей щодо нього, як претендента на зайняття посади першого заступника Голови ДКА, а також оригіналу документу щодо пояснень ОСОБА_1 стосовно розбіжностей, виявлених під час проведення зазначеної спеціальної перевірки.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що наведені обставини у заяві ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами Постанови Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі № 757/37834/21-п, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, дійсно є нововиявленими, є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду судом раніше постановленого рішення, оскільки виключає вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а відтак слугує підставою для прийняття рішення про закриття адміністративного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 245, 247, 283, 285, 287, 288, 294, 296 КУпАП, ст.ст. 459-467 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Постанову Печерського районного суду м. Києва у справі 757/37834/21-п про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, скасувати.

Закрити провадження відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.В. Бортницька