Справа № 524/2455/23
Провадження 3/524/1429/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Обревко Ліна Олександрівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліцію України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2023 року о 23 год. 44 хв. в м. Кременчуці по вул. Чкалова, 186, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Заз-Daewo Sens д.н.з НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України і тим самим вчинивши адміністративне правопорушення за, що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не прибув з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З огляду на те, що ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та про те, що дана справа буде розглядатися у Автозаводському районному суді м. Кременчука (зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення), не вжив заходів для явки до суду, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. (Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" № 3236/03 від 03.04.2008 року). Тобто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважається повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду судової справи. Згідно зі ч. 2 ст. 268 КУпАП вважаю за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 оскільки його явка до судового засідання не є обов`язково.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Диспозиція норми ч. 1 ст.130 КУпАП виділяє два окремих, незалежних один від одного види адміністративних правопорушень. Перший, це керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а другий, це відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому обидві форми правопорушення передбачають обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності факт керування правопорушником транспортним засобом.

Тобто, з аналізу ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що відповідальність водія за порушення цієї норми настає виключно у разі керування або експлуатації транспортного засобу. Так, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а.

Також, п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено термін «керування транспортним засобом», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Як вбачається з матеріалів справи, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що дало би поліцейським підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, відсутній.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 чи будь-яким іншим способом самі безпосередньо виявили факт керування ОСОБА_1 автомобілем у зазначеному в протоколі місці та час.

Вищенаведене вказує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень правил дорожнього руху України, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а процесуальні документи, складені відносно останнього, не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять, відео, що надано суду починається з того, що особи стоять біля автомобіля, до них підходять працівники поліції.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, оскільки вказані в протоколі події, не відповідають фактичним обставинам справи, мають невідповідності та неточності та не підтверджуються наданими доказами, у тому числі й долученими до матеріалів справи відеозаписами, а тому справу необхідно закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Суддя Ліна ОБРЕВКО