Справа № 128/1343/23
Провадження № 33/801/420/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Жукова В. П. на постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн 00 к. в дохід держави, за те, що 07 квітня 2023 року приблизно о 21 год 10 хв. на території військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , він, будучи військовослужбовцем старшим водієм зенітної ракетно-артилерійської батареї 6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , вживав самостійно алкогольні напої, у зв`язку з чим перебував на території військової частини НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня 0,92 проміле, в умовах особливого періоду.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Жуков В. П. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не виконав вимоги покладені на нього статями 248-252, 280 КУпАП і зробив припущення про достатність чи достовірність тих чи інших доказів для доведення вини правопорушника. Суд не встановив факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 та належним чином не дослідив докази, які свідчать про те, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 лікарем були надані заспокійливі препарати «Корвалол» та «Настойка валеріани», які містять у собі спирт етиловий. Також судом першої інстанції не враховано вимоги практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з протоколом військової частини НОМЕР_2 № 19 про військове адміністративне правопорушення від 08 квітня 2023 року 07 квітня 2023 року приблизно о 21 год 10 хв. на території військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем старшим водієм зенітної ракетно-артилерійської батареї 6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , вживав самостійно алкогольні напої, у зв`язку з чим перебував на території військової частини НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня 0,92 проміле, в умовах особливого періоду.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП, як на підставу доведеності вини послався, зокрема на протокол військової частини НОМЕР_2 № 19 про військове адміністративне правопорушення від 08 квітня 2023 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 100 від 22 квітня 2022 року; копію військового квитка серії НОМЕР_3 ; медичну та службову характеристику від 08 квітня 2023 року; копії бланків отримання пояснень, відібраних у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заступником командира з морально-психологічного забезпечення 1 роти охорони 6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_5 від 08 квітня 2023 року; лист Комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соцітерапія» Вінницької обласної ради № 0988 від 07 квітня 2023 року, відповідно до якого встановлено, що 07 квітня 2023 року о 22 год 30 хв. був проведений медичний огляд ОСОБА_1 за підозрою у вживанні алкоголю, про що складено медичний висновок огляду, згідно з яким ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня, результат Алкотест 6820 0,92 проміле.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП, є необґрунтованим, оскільки в порушення вимог статті 280 КУпАП суд не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП, суд першої інстанції не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до наданих при складанні протоколу пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які не спростовані матеріалами справи, ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв, а у зв`язку з хворобою вживав лікарські препарати. 07 квітня 2023 року приблизно о 21 год 00 хв. через підвищений тиск медичними працівниками йому було надано заспокійливий лікарський засіб на етиловій ефірній основі.

Пояснення лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 про те, що 2 мл лікарського препарату на етиловій ефірній основі, який було надано ОСОБА_1 , не могло призвести до стану алкогольного спяніння, враховуючи медичну характеристику військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, дифузний кардіосклероз, цукровий діабет та ін., за відсутності медичного висновку про те, що стан сп`яніння ОСОБА_1 був викликаний саме вживанням алкогольних напоїв, достатнім доказом його винуватості вважати не можна.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Частина перша статті 9 Конституції України установлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Серед основних засад судочинства Конституція України визначає, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором (пункти 1 4 частини першої статті 129).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції, як практика її застосування і тлумачення.

За практикою ЄСПЛ у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції необхідно розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Крім того ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених КУпАП, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пункти 52 54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пункти 56 59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Відповідно до пункту 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер КУпАП.

Отже розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 172-20 КУпАП судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні.

Стаття 250 КУпАП передбачає, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність сторони обвинувачення під час провадження у справі про адміністративне правопорушення становить порушення права на справедливий суд вимоги про безсторонність суду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у керівній справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року). Зокрема у справі «Михайлова проти України» Суд зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Таких самих висновків Суд дійшов і у рішенні у справі «Бантиш та інші проти України» від 06 жовтня 2022 року, у якій заявники, притягнуті до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП скаржилися на відсутність сторони обвинувачення під час провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Порушення права на справедливий суд є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Щодо можливості самостійно усунути такі порушення процесуального права судом апеляційної інстанції, то суд зазначає таке.

Право на апеляційний перегляд судового рішення визначено Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 7 частини першої статті 129).

Згідно з частиною сьомою статті 194 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Тобто до повноважень апеляційного суду належить перегляд постанови судді суду першої інстанції на предмет правильності застосування ним норм матеріального права, постановлення її у відповідності до норм процесуального права та, у виключних випадках, дослідження нових доказів.

Повноважень самостійно визначати коло учасників справи, зокрема викликати для участі у справі прокурора, який не брав участі у справі в суді першої інстанції, з огляду на приписи статті 19 Конституції України, апеляційний суд не може.

В іншому випадку апеляційний суд діяв би як суд першої інстанції, що є неприпустимим через нівелювання таким чином права на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

КУпАП не встановлює наслідків відсутності у справі про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, а тому апеляційний суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про наслідки відсутності у справі сторони обвинувачення керуватися статтею 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), яка визначає зміст принципу диспозитивності кримінального провадження.

За своєю суттю відсутність сторони обвинувачення є аналогічною відмові прокурора від підтримання державного обвинувачення, оскільки в обох випадках відсутня особа, яка б підтримувала обвинувачення перед судом, відповідно, як зазначалось вище, продовження розгляду справи в суді (з`ясування змісту та суті обвинувачення, дослідження та оцінка доказів винуватості особи) є неприпустимим з огляду на порушення права на справедливий суд.

Наслідком відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення частина друга статті 26 КПК України визначає закриття кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність скасування постанови судді суду першої інстанції із закриттям провадженням у справі.

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Жукова В. П. задовольнити.

Постанову судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк