Справа №461/2663/23
Провадження №3/461/1106/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Сліпенка С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), місце роботи: North Island Communications, посада менеджер, адреса: АДРЕСА_1 , за ст. 473 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 08 грудня 2022 року в зоні митного контролю ММПО ЛДАТ «Укрпошта» м/п «Львів-поштовий» Львівської митниці, під час митного огляду міжнародного поштового відправлення - посилки, що слідувала з Канади в Україну, відправником якої, згідно поштової митної декларацій форми CN 23 №СС239087096СА є компанія North Island Communications, що знаходиться за адресою: 1690 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , British Columbia, Canada (Канада) V9W2E5, а отримувачем - ОСОБА_5 , який проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 , без ознак приховування виявлено: «Ніж з маркуванням на лезі «SOG Fixation», новий, у заводській упаковці з чохлом».

Вказаний предмет було скеровано на дослідження до Львівського НДЕКЦ МВС України. 20.03.2023 відповідно до висновку експертного дослідження від 16.03.2023 № ЕД-19/114-22/21999-ХЗ (супровідний лист Львівського НДЕКЦ МВСУ від 16.03.2023 № 19/114/10/1-6354-2023) встановлено, що наданий на дослідження ніж виготовлений промисловим способом по типу бойових ножів та відноситься до категорії холодної зброї колюче-ріжучої дії.

Листом Львівської митниці від 27.03.2023 № 7.4/20-04/14/7213 на адресу компанії North Island Communications скеровано прохання повідомити хто є відправником зазначеного поштового відправлення.

Листом компанії North Island Communications (вх. митниці від 28.03.2023 № 12802/20-14) повідомлено що відправником поштового відправлення є компанія North Island Communications. Зазначений лист надіслано менеджером компанії - William Emery.

Дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) митним органом кваліфіковані за ст. 473 МК України, як порушення порядку пересилання через митний кордон України у міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання.

Відповідно до ст.526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 9 ст. 494 МК України, якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Згідно ч. 10 ст. 494 МК України, протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних вимог, посадовими особами уповноваженими на складання та вручення протоколу про порушення митних правил скеровано на наявну в митного органу адресу перебування громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) примірник даного протоколу та повідомлення із зазначеними у ньому датою, часом та місцем розгляду справи.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності не з`явилася в судове засідання, а також повідомлялася про місце, час, дату розгляду справи у спосіб передбачений законом, що підтверджується матеріалами справи, не повідомила суд про причини неявки та не подала до суду жодних клопотань, вважаю можливим провести розгляд справи у її відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Заслухавши доводи представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Статтею 473 МК України передбачена відповідальність за пересилання через митний кордон України в міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу.

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу правопорушення, передбаченого ст. 473 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази:

- протокол про порушення митних правил № 0321/20900/23 від 28 березня 2023 року;

- митну декларацію CN 23 №СС239087096СА;

- акт № 5235 від 08.12.2022 року про фактичне вкладення міжнародного поштового відправлення, яке надійшло;

- рішення заступника начальника м/п «Львів-поштовий» Львівської митниці № 61-р від 08 грудня 2022 року;

- акт про взяття проб (зразків) товарів від 08 грудня 2022 року;

- висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-22/21999-ХЗ від 16.03.2023;

- лист Львівської митниці адресований компанії North Island Communications від 27.03.2023;

- лист менеджера компанії North Island Communications ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 );

- опис предметів від 29 березня 2023 року;

- доповідна записка від 29.03.2023 року;

- супровідний лист Львівської митниці про скерування другого примірника протоколу ОСОБА_1 (Вільям Емері) та поштові документи про його надіслання.

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі судового розгляду, за участю представника митного органу, який протокол підтримав та просив суд притягнути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до відповідальності.

Надаючи оцінку вказаним доказам, в сукупності з доводами представника митного органу та обставинам встановленим в ході судового розгляду, виходжу з наступних міркувань та мотивів.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил та долучених до нього доказів, 08 грудня 2022 року в зоні митного контролю ММПО ЛДАТ «Укрпошта» м/п «Львів-поштовий» Львівської митниці, під час митного огляду міжнародного поштового відправлення - посилки, що слідувала з Канади в Україну, відправником якої, згідно поштової митної декларацій форми CN 23 №СС239087096СА є компанія North Island Communications, що знаходиться за адресою: 1690 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , British Columbia, Canada (Канада) V9W2E5, а отримувачем - ОСОБА_5 , що проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 , без ознак приховування виявлено: «Ніж з маркуванням на лезі «SOG Fixation», новий, у заводській упаковці з чохлом».

Листом Львівської митниці від 27.03.2023 № 7.4/20-04/14/7213 на адресу компанії North Island Communications скеровано прохання повідомити хто є відправником зазначеного поштового відправлення.

Листом компанії North Island Communications (вх. митниці від 28.03.2023 № 12802/20-14) повідомлено, що відправником поштового відправлення є компанія North Island Communications. Зазначений лист надіслано менеджером компанії - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Відповідно до ст. 459 МК України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом. Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Суд зауважує, що уповноваженими особами митного органу не долучено до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), як посадова особа компанії North Island Communications здійснював відправку посилки, що слідувала з Канади в Україну, відправником якої, згідно поштової митної декларацій форми CN 23 №СС239087096СА є компанія North Island Communications. Також, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) входить, зокрема відправлення поштових відправлень.

Так, як вбачається із листа Львівської митниці від 27.03.2023 № 7.4/20-04/14/7213 адресованого компанії ОСОБА_6 , митний орган просив повідомити хто є керівником даної компанії. Однак, не отримавши запитувану інформацію, не встановивши керівника вказаної компанії, посадові особи склали протокол про порушення митних правил ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який відповідно до листа компанії North Island Communications (вх. митниці від 28.03.2023 № 12802/20-14) є лише менеджером даної компанії, який підготував відповідь митному органу.

З наведеного вбачається, що митний орган в особі його уповноважених представників під час провадження у справі, не встановивши належними і допустимими доказами суб`єкта адміністративного правопорушення, склав протокол на особу яка фактично готувала відповідь на звернення митниці, не маючи жодних належних та допустимих доказів які вказують на причетність цієї особи до скерування поштового відправлення. Більше того, митний орган скеровуючи запит про осіб які причетні до поштового відправлення та керівника компанії таких даних не отримали, натомість склали протокол щодо особи, яка сприяла митниці у встановленні фактичних обставин справи, навіть не встановивши чи дана особа працювала у компанії на час скерування поштового відправлення.

Варто також відзначити, що жоден із наведених вище доказів долучених до матеріалів справи, окрім відповіді на запит де містяться дані про автора відповіді, не містить згадки про ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Відповідно до ст. 494 МКУ, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого Митним кодексом України є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення (порушення митних правил). У ньому, крім іншого, зазначаються відомості дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.

.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й фактично актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 494 МКУ, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином, матеріали справи не містять фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку можна було б стверджувати про вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дій, спрямованих на пересилання через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях товарів заборонених до такого пересилання. Належних та допустимих доказів на основі яких митницею встановлено причетність ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до вказаного правопорушення матеріали справи не містять, дані матеріали не доводять вчинення ним такого правопорушення, а доводи щодо його причетності до правопорушення ґрунтуються лише на припущеннях.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до ст. 491 МКУ, підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

В цьому контексті слід відзначити, що для складання протоколу повинні бути встановлені законні підстави, які, серед іншого, перевіряються шляхом отримання відповідних пояснень у учасників провадження.

Натомість, уповноваженими представниками митного органу наведені вимоги та положення при складанні протоколу про порушення митних правил № 0321/20900/23 від 28.03.2023 року виконано не було. Зокрема, представниками митного органу не встановлено керівника компанії North Island Communications, а також, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відповідно до своїх посадових обов`язків є суб`єктом адміністративної відповідальності за інкриміноване йому порушення митних правил.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Отже, адміністративне стягнення у даній категорії справ, мають каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей, а також належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного правопорушення передбаченого ст. 473 МК України, та враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Варто також відзначити те, що закриття провадження у даній справі не позбавляє митний орган можливості провести належне провадження (перевірку) по фактам переміщення зазначеного у протоколі товару з метою встановлення належного суб`єкта правопорушення, з дотриманням наведених вище законодавчих положень, та вирішення питання про притягнення до відповідальності винних осіб у разі наявності на це законних підстав.

Також, вважаю за необхідне звернути увагу митного органу, в особі його представників уповноважених на здійснення провадження у справах про порушення митних правил та їх керівників, на неприпустимість формального підходу до здійснення провадження у будь-якій адміністративній справі. Так, у даній справі представники митного органу фактично склали протокол на єдину особу яка сприяла у встановленні істини у справі, а саме на особу яка надала відповідь на запит. Варто відзначити, що дана особа ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у надісланій митному органу відповіді підкреслила те, що ОСОБА_6 надсилає пакети гуманітарної допомоги українським військовим, а усі надіслані речі є пожертвуванням громади у Кемпбелл-Рівер, ОСОБА_7 , та скеровуються не для продажу, а виключно як пожертва. За переконанням суду такі дії представників митного органу, а саме формальний підхід до провадження у справі та ініціювання питання про притягнення до відповідальності особи яка відкрито демонструє підтримку України у військовий час, за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів які свідчать про її причетність до правопорушення, наносять непоправну шкоду іміджу України в очах громадян інших держав (у даному випадку Канади), як правової та демократичної держави, яка, до того ж, цінує допомогу усіх іноземних громадян, організацій, установ, партнерів тощо.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 473, 486, 527, 528 МК України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за ст. 473 МК України - закрити.

Вилучені, згідно протоколу №0321/20900/23 від 28.03.2023 року товар після набрання постановою законної сили повернути уповноваженому представнику відправника компанії North Island Communications, що знаходиться за адресою: 1690 Island HWY, Campbell River, British Columbia, Canada (Канада) V9W2E5.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький