Справа № 373/1633/22
Провадження № 3/373/10/23
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Переяслав
Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Лебідь В.В.,
за участі захисника Чемериса І.В.; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ;
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли із Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні малолітня дитина 2019 року народження, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 17.09.2022 о 21 год. 22 хв. на автодорозі «М-03» Київ-Харків 88 км керував транспортним засобом «Форд Сиера», номерний знак (реєстраційний номерний знак - РНЗ) НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510». Результат 0,77 ‰, тест № 208. Тим самим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «А» Правил дорожнього руху, за що йому в провину ставиться вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП, Кодекс).
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повністю визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підтвердив час, місце, факт керування транспортним засобом «Форд», РНЗ НОМЕР_1 , пояснивши, що вживав напередодні події алкогольний напій. 17.09.2022 приблизно о 21 год. він керував та в подальшому ремонтував автомобіль «Форд», РНЗ НОМЕР_1 на дорозі, піднявши капот автомобіля, поблизу з ним перебував ОСОБА_2 , при цьому зупинився патруль поліцейських. Він погодився на пропозицію працівника поліції пройти огляд для встановлення стану сп`яніння, не заперечуючи результати застосування газоаналізатора, що склав приблизно 0,7 проміле. У вчиненому щиро розкаявся, просив не позбавляти права керування транспортними засобами у зв`язку із щирим розкаянням у вчиненні адміністративного правопорушення, активним сприянням у виявленні адміністративного правопорушення. Заявив, що раніше не притягався до адміністративної відповідальності, позбавлення права керувати транспортними засобами поставить під загрозу можливість належного забезпечення членів сім`ї, які є переселенцями з тимчасово окупованих територій транспортування ОСОБА_3 , 1948 р.н., яка перебуває на його утриманні та потребує лікування, його малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2019 р.н., дружини ОСОБА_5 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною; виключатиме роботу кур`єром в компанії «Глово», пов`язаної з використанням автомобіля; негативно позначиться на можливості отримання доходів та відповідно матеріальному стані сім`ї; впливатиме на виконання службових обов`язків з патрулювання місцевості у добровольчому формуванні територіальної громади в с. Студеники Бориспільського району Київської області, виконання військових завдань в подальшому. Перед мобілізацією закінчив курси з керування безпілотними апаратами длі подальшого призову до Збройних Сил України.
Захисник Чемерис І.В. у зв`язку із визнанням підзахисним ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, навів обґрунтування з призначення адміністративного стягнення із застосуванням аналогії закону - ст. 69 Кримінального кодексу України (КК України), зокрема, просив призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи обставини справи та обставини, які пом`якшують його відповідальність як щире розкаяння у вчиненні адміністративного правопорушення, активне сприяння його розкриттю. Крім цього, просив взяти до уваги відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення вперше, є внутрішньо переміщеною особою, одружений, утримує малолітню дитину, члена сім`ї похилого віку, який потребує стаціонарного лікування та оперативного втручання; службу в добровольчому формуванні № 1 Студениківської територіальної громади Бориспільського району Київської області з лютого 2022 року; позитивну характеристику за місцем несення служби, в якій використовується автомобіль «Форд», РНЗ НОМЕР_1 ; намір ОСОБА_1 проходити військову службу в лавах Збройних Сил України, що підтверджується сертифікатом про завершення курсу з тактичного пілотування дронів.

Свідок ОСОБА_2 , допитаний за клопотанням сторони захисту, пояснив, що 17.09.2022 ввечері перебував разом в автомобілі «Форд Сієра», РНЗ НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Підтвердив, що 17.09.2022 приблизно о 21 год. на автодорозі «Київ-Харків» 88 км, поблизу автозаправної станції, відбулась вимушена зупинка даного автомобіля у зв`язку з несправністю. Патрульними поліцейськими, що рухались та зупинились по тій же дорозі, ОСОБА_1 під час ремонту даного автомобіля запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, на що останній погодився, не висловлюючи заперечень з результатами застосування останнього.
Залучені постановою суду від 21.02.2023 на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бантиш та інші проти України» від 06.10.2022 в якості сторони обвинувачення представники БПП в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП НП та Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Особа, яка склала протокол, ОСОБА_6 звільнений зі служби в поліції за повідомленням БПП в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП НП від 04.01.2023, свідок ОСОБА_7 , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, не прибули без поважних причин.
Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів у зв`язку з вжиттям вичерпних заходів для виклику учасників справи.
Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , підтверджується як власними поясненнями, так і поясненнями свідка ОСОБА_2 , показання якого зводяться до керування ОСОБА_1 транспортним засобом, згодою пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного пристрою та результатами застосування такого, письмовими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, що є допустимими, належними та достовірними, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 245974 від 17.09.2022; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; роздруківкою результатів застосування спеціального технічного пристрою «Alcotest Drager 7510» від 17.09.2022 № 208; відеозаписом події адміністративного правопорушення від 17.09.2022 (відеозапис з нагрудної камери поліцейського), що міститься на диску для лазерних систем зчитування; довідками від 19.09.2022 про отримання особою посвідчення водія та непритягнення протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не має доказового значення, оскільки особа не доставлялась поліцейськими до закладу охорони здоров`я, огляд на виявлення стану сп`яніння проводився на місці.
Крім цього, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на підставі якого складений протокол, незважаючи на його допустимість в сукупності з іншими доказами, не відображає зупинку поліцейськими транспортного засобу «Форд», РНЗ НОМЕР_1 , під керуванням будь-якої особи; оголошення працівником (працівниками) поліції причин зупинки транспортного засобу; керування ОСОБА_1 даного транспортного засобу та роз`яснення йому прав відповідно до ст. 268 КУпАП, що у випадку заперечення факту керування транспортним засобом могло потягнути за собою закриття провадження у справі у зв`язку з недостатністю доказів.
Суд, враховуючи викривальні пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні, показання свідка ОСОБА_2 за клопотанням сторони захисту, з метою досягнення мети судочинства та завдань Кодексу, не вважає відеофіксацію події адміністративного правопорушення такою, що потягнула за собою порушення основоположних прав та свобод людини, а тому даний доказ є допустимим та належним в частині проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, відсутністю незгоди з результатами застосування спеціального технічного пристрою.
Стороною захисту на підтвердження відомостей, що характеризують особу ОСОБА_8 надано копії таких документів, а саме: довідку від 01.08.2019 № 3008-, з якої вбачається взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи; посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_2 , дійсного до 20.02.2025; службову характеристику командира Добровольчого формування № 1 Студениківської територіальної громади О.Пугача від 09.11.2022, грамоту за сумлінне виконання службових обов`язків; довідку командира Добровольчого формування № 1 Студениківської територіальної громади О.Пугача від 09.11.2022 № 55/495, в якій вказано про використання ОСОБА_1 в цілях патрулювання автомобіля «Форд Сієра», РНЗ НОМЕР_1 ; довідки від 29.03.2022 № 3236- та № 3236-, з яких вбачається взяття на облік внутрішньої переміщених осіб ОСОБА_5 з ОСОБА_4 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 05.03.2019, де батьками вказано ОСОБА_1 з ОСОБА_5 ; виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 10132, складеного закладом охорони здоров`я тимчасово окупованого м. Донецька, що не є офіційним документом (копією офіційного документа), проте вказує на незадовільний стан здоров`я особи; довідки від 01.08.2022 № 3236-, з якої вбачається взяття на облік ОСОБА_3 як внутрішньої переміщеної особи за місцем проживання разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , їхнім сином ОСОБА_4 ; роздруківки знімків екрану мобільного телефону із застосунком «Glovo», з якої вбачається надання послуг ОСОБА_4 та отримання певного доходу. Суд не бере до уваги вказані вище роздруківки знімків екрану мобільного телефону, оскільки з цього доказу не вбачається надання ОСОБА_1 виду послуг, пов`язаних із доставкою/перевезенням товарів.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Санкція частини 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне та єдине адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до положень частини 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частинами 1, 2 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Згідно з частиною 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Кодекс не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини 1 ст. 130 Кодексу.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання відповідності Конституції України положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив у п. 4.1, що Україна є правовою державою (ст. 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 129).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Безпосереднім вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності є реалізована в нормах Кодексу можливість особи, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, бути звільненою від кримінальної відповідальності.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора. Суд вказав таке, а саме: «... Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах...».
Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 вказав, що закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 щодо індивідуалізації юридичної відповідальності вказано, що Конституційний Суд України вкотре наголошує, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що «... для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84)...».
У рішенні Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 8-р(І)/2022 вказано, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (друге речення абзацу шостого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19.10.2009 № 26-рп/2009); обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 № 2-рп/2016).
У постанові Верховного Суду від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала таке, а саме: «... згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини...».
За об`єктом посягання правопорушення у сфері суспільних відносин з безпеки руху та експлуатації транспорту законодавством передбачено такі види правопорушень.
Так, ст. 124 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Крім цього, ст. 130 Кодексу передбачено керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
В розділ ХІ КК України, серед іншого, передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами (ст. 286), та за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння (ст. 286-1). Кримінальні правопорушення, передбачені статтями 286, 286-1 КК України, за своїм складом відрізняються від адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 130 КУпАП, наявністю потерпілої особи, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.
Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КУпАП та КК України-КПК України, викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності, тобто за вищої суспільної небезпеки правопорушення настають суворіші санкції.
Зважаючи на вказане вище, керуючись засадами верховенства права, принципом співмірності та індивідуалізації, наявністю суспільного інтересу, при призначенні адміністративного стягнення судом ураховуються обставини справи на підставі представлених доказів, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи.
Судом не встановлено обставин, що виключали б адміністративну відповідальність.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності адміністративного правопорушення, суд визнає щире розкаяння ОСОБА_1 , яке виразилось у визнанні та усвідомленні протиправності вчиненого діяння, його можливих наслідків, наданні викривальних доказів у вигляді власних пояснень, пояснень свідка ОСОБА_2 , активному сприянні виявленню та розкриттю адміністративного правопорушення, що виразилось у неухильному виконанні вимог працівників поліції, незважаючи на реальну можливість приховування факту керування транспортним засобом; відсутність потерпілих та матеріальних збитків.
Обставин, що обтяжували б відповідальність особи, не встановлено.
Суд ураховує особу винного ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення вперше, перебуває на реєстраційному обліку як внутрішньо переміщена особа, одружений, офіційно не працює, позитивно характеризується відповідно до характеристики за місцем несення служби у добровольчому формуванні Студениківської територіальної громади Бориспільського району Київської області, користується авторитетом серед співслужбовців, фактично з 26.02.2022 перебував у складі добровольчого формування територіальної громади, 21.03.2022 уклав контракт; на утриманні має сина ОСОБА_4 , 2019 р.н., члена сім`ї ОСОБА_3 , 1948 р.н., якій необхідне лікування; у цілях територіальної оборони користується автомобілем «Форд», РНЗ НОМЕР_1 ; висловив намір захищати Батьківщину у лавах Збройни Сил України, що не виключає керування автомобілем для перевезення особового складу, відповідного матеріального забезпечення, систему безпілотної дії.
Положеннями статті 69 КК України передбачено можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті. За цих же підстав передбачена можливість не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.
За наведених вище обставин, оскільки безальтернативність санкції частини 1 ст. 130 КУпАП не забезпечує індивідуалізацію адміністративного стягнення, досягнення справедливого балансу між вимогами публічних (суспільних) інтересів та захистом прав особи, суд вважає, що наявні підстави, в порядку застосування аналогії ст. 69 КК України, накласти на ОСОБА_1 за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у зв`язку із застосуванням до нього адміністративного стягнення.
Керуючись статтями 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.
Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, а в разі оскарження протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.
Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання скарги особою, щодо якої її винесено, до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ