Провадження №: 3/752/4704/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації служби у справах дітей та сім`ї про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

відповідно до протоколу №45 від 25.05.2023 року, ОСОБА_1 21.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , будучи матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повернула його за місцем фактичного проживання з батьком, чим порушила розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.03.2021 №127 «Про порядок зустрічей ОСОБА_2 », про що надійшла заява ОСОБА_3 від 22.05.2023 року №100/09/ш-647.

23.05.2023 року працівниками служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА в м. Києві здійснено виїзд за адресою проживання дитини з матір`ю та встановлено, що умови для проживання дитини створені належним чином. Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив особисто працівникам служби ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що він не хоче повертатись до проживання з батьком. 25.05.2023 року в приміщенні служби в присутності батьків, начальника служби ОСОБА_6 , спеціалістів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 здійснено дзвінок дитині. Дитина повідомила, що не хоче спілкуватись та проживати з батьком.

Таким чином, відповідно до протоколу №45 від 25.05.2023 року, ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала. Вказала, що її малолітній син ОСОБА_2 написав їй в п`ятницю 19.05.2023 року та просив забрати на вихідні. Вона забрала його, оскільки мала право забирати дитину в п`ятницю відповідно до розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві №127 від 17.03.2021 року. Зазначила, що згідно з розпорядження повинна була повернути сина батьку в неділю о 19 год. 00 хв., проте не зробила це, оскільки син просив не відвозити його до батька та виявив бажання залишитися жити з нею. В той же день повідомила ОСОБА_3 , що дитина залишається з нею. Вказує, що на наступний день, тобто 22.05.2023 року, звернулась до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА з повідомленням, що її син ОСОБА_2 проживає разом з нею та просила провести обстеження умов проживання дитини та скласти відповідний акт. Крім того, вказала, що син повідомив, що батько іноді його б`є, на що вона відреагувала: звернулась до поліції про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно дитини.

Захисник ОСОБА_1 - Гулько Ж.В. в судовому засіданні вказала, що наразі триває судовий розгляд цивільної справи про визначення місця проживання дитини та оскаржується розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.03.2021 №127 «Про порядок зустрічей ОСОБА_2 ». Також вказала, що з дитиною наразі працює психолог. Просила долучити ряд документів на підтвердження позиції сторони захисту.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що в той день його син був вдома, а він поїхав в магазин. Вказує, що коли повернувся - дитини вдома не було і на дзвінки він не відповідав. Вважає, що його колишня дружина, тобто ОСОБА_1 фактично викрала дитину. Зазначив, що вона повідомила службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА про те, що дитина залишається з нею лише 25.05.2023 року. Просив долучити до справи ряд документів.

Малолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні в присутності працівника служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА ОСОБА_9 повідомив, що ходить в школу в третій клас і наразі проживає з мамою та хоче залишитись жити з нею. Повідомив, що в п?ятницю захотів до мами, тому написав їй і вона за ним приїхала. Потім в неділю не захотів їхати назад до батька та сказав мамі, що хоче залишитись жити з нею, також повідомив, що іноді тато бив його.

Працівник служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що наразі готується висновок про місце проживання дитини. Зазначила, що малолітній ОСОБА_2 заявляє, що хоче жити з матір?ю ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суддя приходить до наступних висновків.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 184 КУпАП, є невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.05.2023 року мала право на проведення часу зі своїм сином і скористалась вказаним правом. 21.05.2023 року згідно розпорядження служби у справах дітей остання повинна була повернути сина до місця проживання його батька, разом з тим вказане не виконала, у зв"язку з тим, що її син не бажав повертатись до батька та повідомив її про вчинення батьком фізичного насильства стосовно нього.

Згідно з письмовими доказами, 22.05.2023 року до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА надійшло звернення ОСОБА_1 , в якому вона повідомила, що наразі малолітній ОСОБА_2 проживає разом з нею та просила провести обстеження умов проживання дитини і скласти відповідний акт обстеження. Вказані дії, згідно наявного у справі акту обстеження, були виконані 23.05.2023 року. В ході обстеження працівниками служби у справах дітей був зафіксрваний факт відмови дитини повертатись до місця проживання його батька, дитину не вилучали.

Таким чином, спростовується версія ОСОБА_3 про умисне викрадення дитини та про умисні дії ОСОБА_1 направлені на перешкоджання батьку бачитись та спілкуватись із сином.

Відсутність умислу у ОСОБА_1 , крім вказаного вище, підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_2 , працівника служби у справах дітей.

Із рахуванням вказаного та наведених вище вимог українського і європейського заонодавства, на переконання суду, ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, тобто відповідно до вимог ст. 18 КУпАП, її дії, передбачені КУпАП, проте вчинені для усунення небезпеки, яка загрожує, зокрема, правам і свободам громадян, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Зокрема, в даному випадку, ОСОБА_1 вчинила дії, передбачені ч. 5 ст. 184 КУпАП з метою дотримання прав та інтересів своєї дитини, реалізацію його волевиявлення та бажання, що відповідає засадам Конвенції про права дитини, і заподіяна шкода, на переконання суду, є дійсно менш значною, ніж відвернена.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 247, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Г.В. Бондаренко