Справа № 127/5281/23
Провадження № 33/801/479/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двохсот п`ятдесяти п`яти) грн на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

У постанові суду зазначено, що 23 лютого 2023 року близько 17:00 год перебуваючи у м. Вінниця по вул. Соборна, 48, в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, громадянин ОСОБА_1 поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, штовхався, висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив злісну непокору працівникам поліції.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів його вини.

Указує, що письмові рапорти та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути доказами у справі без допиту працівників поліції. Крім того, матеріали справи не містять відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників поліції та відеокамер, розміщених на першому поверсі Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Вважає, що суд першої інстанції порушив його права на захист розглянувши справу у його відсутність.

В апеляційній скарзі порушується питання про витребування з Сьомого апеляційного адміністративного суду та ГУНП у Вінницькій області відеозаписів від 23 лютого 2023 року з 16:00 год по 18:00 год записаних в приміщенні суду.

Окрім іншого в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також надав відповідні пояснення.

В судове засідання, призначене після оголошеної у справі перерви на 01.06.2023 року о 11:20 год, ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження заявник зазначає, що копію постанови ним отримано 01 травня 2023 року, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази своєчасного отримання заявником копії оскаржуваної постанови, яку за твердженнями заявника він отримав лише 01.05.2023 року, тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 427739 від 23 лютого 2023 року, громадянин ОСОБА_1 23 лютого 2023 року близько 17:00 год перебуваючи у м. Вінниця по вул. Соборна, 48, в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, штовхався, висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив злісну непокору працівникам поліції, за що відповідальність передбачена статтею 185 КУпАП.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що 23 лютого 2023 року о 17:25 год в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, працівники поліції вимкнули свої нагрудні камери та здійснили фізичну розправу щодо нього.

З письмових пояснень працівників ТУ ССО у Вінницькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23 лютого 2023 року вбачається, що під час добового чергування в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду 23 лютого 2023 року о 15:21 год до будівлі суду прибув ОСОБА_1 з метою ознайомлення з матеріалами справи. Після ознайомлення зі справою, останній ліг на підлогу вестибюлю інформаційного відділу, вів себе зухвало, виражався нецензурною лайкою відносно працівників суду та судової охорони, на зауваження не реагував, в результаті чого було викликано працівників поліції. Прибувши в приміщення суду, поліцейські вимагали від ОСОБА_1 припинити правопорушення та намагались підвести його на ноги, на що останній відмовився. Після цього, поліцейські запропонували останньому покинути приміщення суду на, що він категорично відмовився, почав махати руками та ногами до працівників поліції, намагався вчинити бійку та виражався нецензурною лайкою.

Згідно рапортів поліцейських РПОП ГУНП у Вінницькій області від 23 лютого 2023 року встановлено, що 23 лютого 2023 року надійшов виклик по лінії «102», відповідно до якого в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, що по вул. Соборній, 48 в м. Вінниця, ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення в приміщенні суду, а саме: ліг на підлогу, відмовлявся виходити з приміщення та агресивно реагував на зауваження працівників апарату суду. Прибувши за указаною адресою, на їх вимогу покинути приміщення суду ОСОБА_1 поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, висловлювався нецензурною лайкою та намагався вчинити бійку. Після цього, останньому було зачитано його право, роз`яснено суть правопорушення та спільно з працівниками судової охорони проведено до службового автомобіля. Під час супроводу ОСОБА_1 чіплявся за форменний одяг, пручався та категорично відмовлявся сідати в службовий автомобіль.

У ході судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик працівників поліції та судової охорони у судове засідання, а також витребування з Сьомого апеляційного адміністративного суду та ГУНП у Вінницькій області відеозаписів від 23 лютого 2023 року записаних в приміщенні суду.

26 червня 2023 року (вхідний номер 2211) від Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на запит суду, відповідно до якої відеозапис подій 23 лютого 2023 року не зберігся у зв`язку із закінченням двомісячного строку зберігання.

Цього ж дня надійшла відповідь від на запит від ГУНП у Вінницькій області (вхідний номер 4624), з якої встановлено, що відеозаписи подій 23 лютого 2023 року з нагрудних камер поліцейських відсутні у зв`язку із закінченням строку зберігання відповідно до пп. 1 п. 3 Розділу 8 Наказу МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Також у судовому засіданні 29 травня 2023 року були допитані як свідки працівники служби судової охорони та працівники поліції.

Так, працівники Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, фактично підтвердили свої раніше надані письмові пояснення та зокрема пояснили, що 23 лютого 2023 року під час чергування в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи. Після ознайомлення зі справою, ОСОБА_1 ліг на підлогу вестибюлю інформаційного відділу, вів себе зухвало, чіплявся до працівників суду та працівників судової охорони, ображав їх, лаявся, на зауваження не реагував, через що була викликана поліція. Поліцейські намагалися заспокоїти ОСОБА_1 , просили залишити приміщення суду у зв`язку із закінченням робочого часу, на що ОСОБА_1 відмовлявся. Коли працівники поліції його виводили із приміщення суду, той продовжуючи лаятися, розмахував руками і ногами, вдарив скляний турнікет.

Допитані працівники РПОП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, пояснили суду, що 23 лютого 2023 року надійшов виклик по лінії «102», відповідно до якого в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, що по вул. Соборній, 48 в м. Вінниця, ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення, а саме: ліг на підлогу, відмовлявся виходити з приміщення та агресивно реагував на зауваження працівників апарату суду. Коли вони прибули за вказаною адресою, на вимогу покинути приміщення суду ОСОБА_1 поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, висловлювався нецензурною лайкою та намагався вчинити бійку. Після цього, останньому було зачитано його права, роз`яснено суть правопорушення та проведено до службового автомобіля. Під час супроводу ОСОБА_1 погрожував, лаявся, вдарив ногою колону у приміщенні суду.

Допитана ДОП ВТУП ОСОБА_6 пояснила суду, що 23 лютого 2023 року вона працювала на дільниці, на виклики не виїжджала. Відносно ОСОБА_1 , 23 лютого 2023 року нею було складено два протоколи за ст. 173 КУпАП та ст. 185 КУпАП. Вперше близько обіду на лінію «102» надійшов виклик про те, що ОСОБА_1 у вестибюлі Сьомого апеляційного адміністративного суду ліг на підлогу, чіпляється до працівників суду, лається. Тоді ОСОБА_1 був доставлений у відділок, де на нього був складений протокол за ст. 173 КУпАП. Після цього ОСОБА_1 повернувся назад до суду, знову вчиняв такі ж самі дії та був повторно доставлений у відділок поліції, де на нього був складений протокол за ст. 185 КУпАП.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків.

Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави.

Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за статтею 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Наведені вище обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення та додані до нього в якості доказів документи надали можливість суду першої інстанції дійти висновку щодо перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законності вимог працівників поліції та встановити протиправність дій ОСОБА_1 в межах фактичних обставин правопорушення, викладених у протоколі.

Відтак висновки суду першої інстанції обґрунтовані достатньо переконливими, чіткими, узгодженими між собою, належними та допустимими доказами, наявність яких не залишає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, а також перевіреними шляхом заслуховування свідків при перегляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим порушив право на судовий захист не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що справа до розгляду призначалась неодноразово, суд першої інстанції направляв ОСОБА_1 судові повістки на зазначену останнім адресу, однак рекомендовані повідомлення були повернуті у зв`язку з відсутністю адреси, окремо судом ОСОБА_1 було повідомлено телефонограмою про виклик в судове засідання, зокрема призначене на 21 березня 2023 року о 09:30 год, на номер телефону, який був зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях ОСОБА_1 (а. с. 24). Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, призначеного на 21 березня 2023 року о 09:30 год у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа неодноразово призначалась до судового розгляду, однак судові засідання були відкладені, зокрема через неявку ОСОБА_1 , при цьому останній був обізнаний про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та перебування справи на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, ОСОБА_1 була забезпечена можливість участі у судовому засіданні, однак він скористався своїми правами на власний розсуд. Таку поведінку суд розцінює як зловживання правами.

Сам факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 , який неодноразово повідомлявся про розгляд справи не може бути беззаперечною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, враховуючи, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КУпАП повністю доведена.

Водночас апеляційний суд зауважує, що у суді апеляційної інстанції було відновлено право ОСОБА_1 на захист у судових засіданнях, у яких він брав участь особисто, не скориставшись послугами захисника.

Також судом були задоволені клопотання, заявлені ОСОБА_1 , а саме щодо допиту свідків подій, які мали місце 23 лютого 2023 року та щодо витребування відповідних відеозаписів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що рапорти поліцейських та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути доказами у справі без допиту працівників поліції з огляду на таке.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями свідків.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Як наслідок, при дослідженні доказів у їх взаємосукупності суд надає оцінку кожному з них на предмет належності, допустимості, достовірності та перевіряє, чи перебувають вони у логічному зв`язку.

Окрім цього, жоден із доказів не має наперед встановленої сили, а тому суд однаковою мірою оцінює як рапорт поліцейського, так і пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про допустимість та належність рапортів поліцейських РПОП ГУНП у Вінницькій області, оскільки такі перебувають у взаємозв`язку з іншими доказами по справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне затримання, письмовими поясненнями працівників ТУ ССО у Вінницькій області.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надано відповідних доказів про оскарження в установленому Законом порядку дій працівників поліції, а отже протиправність дій працівників поліції він не довів.

Інші обставини, на які посилається заявник зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням, підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за статтею 185 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу, дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції статті 185 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції статті 185 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук