Справа № 404/3016/23
Номер провадження 3/404/1088/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Кропивницький

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Загреба Ірина Віталіївна, за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Вакуленко О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ПП відсутній,

- за скоєння правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Із протоколу:

ОСОБА_1 , 17.04.2023 р. о 20-03 год., керуючи з ознаками алкогольного сп`яніння транспортним засобом автомобілем «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_1 по вул.Короленка, 42 в м.Кропивницький, у порушення п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. На його номер мобільного телефону надсилались SMS-повідомлення з повістками про виклик до суду у справі про адміністративне правопорушення, яке доставлено ОСОБА_1 , 17.05.2023 року о 16.17 год.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Положеннями ч.1 ст.277 КУпАП визначено п`ятнадцятиденний строк розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП не є обов`язковою.

Відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.ст.1, 245 КУпАП, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст.38 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Вакуленко О.В. вказав, що його підзахисний ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнає та пояснив, що17.04.2023 р. о 20 год. 30 хв. відносно ОСОБА_1 , інспектором взводу №2 роти № 2 батальйону УПП в Кіровоградський обл. ДПП капітаном поліції Блаженко Я.В. було складено протокол серія ААД №380737 про адміністративне правопорушення п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП та вилучено посвідчення водія. Особа відносно якої складено протокол та його захисник, ознайомившись з матеріалами справи, вважають, що в діях ОСОБА_1 відсущі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. ПОЗИЦІЯ СТОРОНИ ЗАХИСТУ: рухаючись додому, близько 20.00 17.04.2023р. водій ОСОБА_1 (т/з «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_2 ») був зупинений працівниками патрульної поліції за, на переконання захисту, надуманою та незаконною підставою. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З наведеним конституційним положенням кореспондується частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію». Диспозиція ч.1ст.130 КУпАП є бланкетною, так як лише називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до інших норм Кодексу та підзаконних актів. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХП визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», зокрема: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщу вали в митний режим транзиту. Наведений вище перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним. Інші підстави є незаконними. Під час зупинки транспортного засобу, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч.2 ст.35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною. Так, в даному випадку, інспектор патрульної поліції (далі за текстом ІПП), під час зупинки ТЗ , належним чином не повідомив водію підставу зупинки, не зафіксував та не довів водієві факту невиконання ним будь-яких перелічених вище вимог ПДР України, а отже докази наявності законних (правомірних) підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 - відсутні, (диск 1 БК ІПП ОСОБА_1 , диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.04.51.). Посилання, в подальшому, інспекторів патрульної поліції на обставину, як на підставу зупинки т/з, що на лінію 102 начебто надійшло повідомлення про те, що водій транспортного засобу «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_2 може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, належними та допустимими матеріальними доказами (картка ЕО реєстрації повідомлень про правопорушення), в порушення ст.251 КУпАП, до протоколу серія ААД № 380737 від 17.04.2023р. не додано (поліцейські були обізнані про таку необхідність (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 21.23.16)), а отже по справі не доведено. Тому зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» - що кваліфікується як, безпідставна зупинка ТЗ, а отже усі дані (докази) додані до протоколу серія ААД №380737 від 17.04.2023р. про адміністративне правопорушення є неналежними та недопустимими. Вказана позиція сформована зокрема у Рішенні Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України: «фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.» Також, відповідно зі сформованою практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit оf the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Відповідно до діючого законодавства України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Сторона захисту зазначає, що на законодавчому рівні передбачений порядок подання електронних доказів. Зокрема, вони подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій кваліфікованим електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Як на релевантний приклад, сторона захисту посилається на постанову КГС ВС від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, де йдеться про те, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Суд не може взяти до уваги копію електронного доказу, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а надана копія не посвідчена кваліфікованим електронним підписом особи, яка його подала. Виходячи з наведеного, оскільки доданий до матеріалів справи 404/3016/23 DVD диск є електронною копією відеозапису з іншого цифрового носія, у розумінні Закону України «Про електронний цифровий підпис», та не посвідчений кваліфікованим електронним підписом особи, яка його подала, сторона захисту вважає це самостійною підставою для визнання такого доказу неналежним та недопустимим. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП. Згідно протоколу ААД 380737 працівниками поліції не залучалися свідки, які могли б підтвердити факт керування 17.04.2023р. о 20.00 транспортним засобом «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_1 громадянином ОСОБА_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проте, за змістом ст. 251 КУпАП пояснення свідків є окремим процесуальним джерелом доказів. При цьому, залучення незацікавлених свідків само по собі має важливе значення, для повного, всебічного та неупередженого розгляду таких категорій справ, оскільки залучені поліцейськими свідки з числа сторонніх осіб, які не володіють спеціальними знаннями та навичками, щодо фіксації певного кола обставин та юридичних фактів, з якими закон пов`язує настання адміністративної відповідальності та є дійсно об`єктивними та безсторонніми спостерігачами події. Залучення свідків та звернення їх уваги на істотні обставини правопорушення працівниками поліції фактично є їх службовим обов`язком, передбаченим ч.2 ст.251_КУпАП, а обов`язок суду, в такому разі, полягав би лише у перевірці достовірності таких доказів та відсутності неправомірного впливу на свідків. Звернув увагу суду, що працівники патрульної поліції, усвідомлюючи спірність та неоднозначність ситуації, обговорювали між собою необхідність залучення сторонніх свідків, для належної правової фіксації своїх дій (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.16.30, 20.42.38 та диск 1 БК ІПП ОСОБА_3 20.16.45), проте розуміючи протиправність своїх дій, нехтуючи приписами ст. 255 КУпАП, свідомо відмовились від цієї, передбаченої ст. 251 КУпАП, процедури. Інші документи, які містяться у матеріалах справи, а саме, копія посвідчення водія, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, жодним чином не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а, власне, лише сам протокол, про адміністративне правопорушення, не може бути самостійним доказом вини особи, без наявного взаємозв`язку з іншими об`єктивними та переконливими доказами по справі, оскільки відомості викладені в протоколі є суб`єктивною та однобокою версією посадової особи, яка його склала, враховуючи відсутність сторонніх спостерігачів (свідків). За таких обставин, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази, здобуті у встановленому законом порядку, керування ОСОБА_1 17.04.2023 о 20 год. 03 хв. по вул. Короленка, 42 у м. Кропивницькому, транспортним засобом «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Зупинивши транспортний засіб «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_1 , інспектор патрульної поліції (далі за текстом ІПП), в порушення вимог ЗУ «Про національну поліцію», не представився та не повідомивши причину зупинки ТЗ одразу почав вимагати документи у водія (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.04.51., диск 1 БК ІПП ОСОБА_3 20.04.30). Водій ОСОБА_1 виконав незаконну вимогу інспектора патрульної служби, передавши останньому документи та повідомив, що везе до дому з лікарні хвору на ДЦП дитину (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.05.10.). Після спілкування з водієм т/з «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , ІПП ОСОБА_3 повідомив своєму напарнику ІПП ОСОБА_2 , що у вказаного водія відсутні ознаки алкогольного або іншого сп`яніння (диск 1 БК ІПП ОСОБА_3 20.05.13.). Не дивлячись на зазначений вище факт, ІПП ОСОБА_2 , продовжуючи свої протиправні дії, зазначає, що відчуває «легкий запах», але чого, не уточнює. Інших ознак, начебто перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (тремтіння пальців рук, порушення мови, координації рухів та інш.) поліцейські водію не повідомили, (диск 1 БК 11111 ОСОБА_3 20.08.05). Також факт не повідомлення водієві, працівниками поліції під час зупинки та, в подальшому при пропонуванні пройти тест, зовнішніх ознак стану алкогольного сп`яніння, підтверджується відеозаписом спілкування між собою співробітників патрульної поліції, вже після початку складання протоколу, з яких чітко вбачається усвідомлення останніх в тому, що вони діють незаконно, та спотворюють дійсні обставини події (пряма мова - «йди , та на камеру йому повідом ознаки» диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.21.48., диск 1 БК ІПП ОСОБА_3 20.21.50). Водій ОСОБА_1 повідомив поліцейськім, що цього дня він жодних алкогольних напоїв не вживав, а після повідомлення лікарів, про погіршення стану здоров`я його, хворої на ДЦП дитини, яку він щойно забрав з лікарні, випив настій валеріани, про що продовжував постійно наголошувати поліцейським у подальшому (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.05.40., 20.08.05.). Після того, як поліцейські запропонували водію ОСОБА_1 пройти на місці зупинки ТЗ тест, за допомогою газоаналізатора «Драгер», він погодився на дану процедуру (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.09.05., 20.10.00., 20.10.48. пряма мова водія - «давайте будем проходить», диск 1 БК ІПП ОСОБА_3 20.10.45), одночасно повідомивши, що не має можливості проїхати до медзакладу для проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в нього в автомобілі перебуває хвора дитина, а друга дитина (також хвора -діагноз «аутизм») знаходиться сама вдома, він поспішає до неї (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.08.40., 20.16.27., 20.27.25.). Одночасно, сторона захисту зазначає, що пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння була неналежною, оскільки поліцейські детально та у зрозумілій, для пересічного громадянина, формі не проінформували ОСОБА_1 про порядок та послідовний алгоритм такого огляду. Згідно з п.1 ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Виходячи з наведеного, вважає за необхідне, ще раз звернути увагу суду на той факт, що поліцейськими водієві жодним чином, як перед початком оформлення протоколу, так і в подальшому (диск 1 БК 11111 ОСОБА_4 ) взагалі не було роз`яснено його базові права (268 КУпАП) та можливі негативні для нього правові наслідки відмови від проходження огляду, натомість, на фоні того, що водій поспішає та хвилюється за безпорадну дитину, яка сама залишилась удома, навмисно залякують водія що, після вживання настоянки валеріани пристрій «Драгер» може «показати» у висновку перевищення допустимих 0,2 проміле (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.14.45.), продовжують, виходячи з зазначеного тиснути на водія, з метою прийняття рішення про відмову від проходження огляду (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.17.05.). На переконання захисту, працівники поліції, з метою покращення статистичних показників своєї «праці», свідомо не мали наміру роз`яснити водієві, як правильно треба вчинити у даній ситуації, щоб не бути притягненим до відповідальності по формальній (відмова від проходження огляду) підставі. В подальшому, з доданого до протоколу відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 поводив себе адекватно обстановці, ознак сп`яніння, вигаданих працівниками поліції, не мав, декілька разів вживав без помилок та порушення дикції важковимовні словосполучення, такі як «психоневрологический диспансер» та інш., порушень координації рухів, зокрема тремтіння пальців рук не мав, про що неодноразово категорично наголошував поліцейським та демонстрував останнім під відеофіксацію (диск 1 БК ІПП ОСОБА_2 20.34.00., 21.22.50., диск 2 БК ІІШ ОСОБА_3 21.22.16.). Звертав увагу суду на той факт, що співробітники патрульної поліції не заперечували факт відсутності у водія ОСОБА_1 зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, але, попри їх об`єктивну відсутність, прямо заявили, що мусять зазначити у протоколі, акту огляду та направленні до медзакладу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння такі ознаки, оскільки так вимагає Інструкція до Наказу МВС України №1452/735 від 09.11.15р. (диск 2 БК ІПП ОСОБА_3 21.22.16.), що само по собі вказує на свідоме фальшування працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів та відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 . Також зазначив,, що докази належного вручення направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , працівниками патрульної поліції, в матеріалах справи відсутні. Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він вимагав у працівників поліції, відповідно до приписів ч.3 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, здійснював активні, свідомі та вольові дії, що свідчить про його адекватний стан, проте не розумів ситуацію, у якій опинився, виходячи з експресивної поведінки та казуїстики, яку демонстрували працівники поліції, намагаючись спотворити адміністративну процедуру та звести її результати до обвинувального нахилу. Отже, на переконання захисту, наведені докази свідчать про те, що працівниками поліції не було дотримано процедуру зупинки транспортного засобу, проведення огляду на стан можливого сп`яніння, відеоматеріали, додані до протоколу є неналежним доказом та не відображають беззаперечну та безсумнівну вину водія, що в свою чергу тягне за собою визнання неналежною фіксацію результату огляду, порушення порядку складення протоколу і як наслідок відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 , з моменту отримання посвідчення водія, жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності. З початку війни, є вже двічі внутрішньо переміщеною особою, на утриманні має двох важкохворих неповнолітніх дітей, які постійно потребують транспортного переміщення, а тому апріорі не міг собі дозволити керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на негативні наслідки, пов`язані, в подальшому, з надмірними зусиллями організації догляду за ними. НОРМАТИВНІ ПОСИЛАННЯ: Ст.283 КУпАП, яка визначаючи зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, вказує, що постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи. Компаративне та телеологічне тлумачення вказаних приписів закону свідчить, що правові категорії «суть адміністративного правопорушення» та «опис обставин, установлених під час розгляду справи» є різними, тоді як суд, синтезуючи доказову базу по справі та відтворюючі картину події правопорушення, у своїй постанові викладає детальний опис обставин, установлених під час розгляду справи. Ст.251 КУпАП вказує, що суд встановлює юридично важливі обставини справи з усіх доказів по справі в цілому, а не тільки за протоколом та доданим до нього відеозаписом. Національний припис закону ст.251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації. Особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення, мають статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються національним законом, конвенційним правом та його тлумаченням ЄСПЛ. Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що вимагає обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою вказана норма в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні правопорушення. «Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, ЩО виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання» (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова протии Російської Федерації»). Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із викладеним Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій». Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, згідно ст. 62 Конституції України. Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Враховуючи викладене, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на його користь. Частиною 1 статті 7 КУпАП регламентовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи наведені істотні порушення нормативно-правових актів щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння і оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, допущені при складанні матеріалів відносно ОСОБА_1 , вважає, що доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів. Надав низку документів, які долучено до матеріалів спарви: довідку ВПО, свідоцтво про народження, медичні довідки. Просив провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Заслухавши захисника, вивчивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суддя дійшла до наступного висновку.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольною, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Відповідно до ст.266 КУпАП. огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного. наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї етапі, вважається недійсним.

Згідно з вимогами п.п.6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 6 Розділу 2 Інструкції №1452/735 встановлено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, у разі відмови водія на місці зупинки така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції виключно у присутності двох свідків (ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу 1 Інструкції № 1452/735). у разі відмови водія в медичному закладі цей факт засвідчується лише за участі працівника медичного закладу, що в даному випадку і було виконано працівниками поліції.

Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, винна ОСОБА_1 у вчиненні в правопорушення підтверджується доказами, які суд дослідив під час розгляду адміністративної справи, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №380737 від 17.04.2023 року, яким підтверджується, що саме 17.04.2023 р. о 20-03 год., по вул.Короленка, 42 в м.Кропивницький, мало місце правопорушення, яке ставиться в вину ОСОБА_1 (а.с.1);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2);

- направлення на огляд водія т/з (а.с.3);

- посвідчення водія (а.с.4);

- відеозапис наявного в матеріалах справи на якому міститься рух транспортного засобу до моменту його зупинки (а.с.6). Із зазначеного відеозапису можливо встановити, що за кермом дійсно перебував ОСОБА_1 . Водночас, з наявного відеозапису вбачається, що гр. ОСОБА_5 у встановленому законом порядку інспекторами патрульної поліції було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з із застосуванням приладу - «Drager Alcotest» та в спеціалізованій медичній установі, під час проведення якого ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

А також:

- відповідь на запит суду №404/3016/23/23526/2023 від 18.05.2023 року з доданим відео матеріалам на DVD-R диску за Вих.№6158/41/34-2023 від 23.05.2023 року начальника відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП С. Шевченка, згідно з яким на лист №404/3016/23/2323526/2023 від 18.05.2023 року повідомили, що 17.04.2023 року о 19 год. 42 хв. до форуму «Безпечне місто» надійшло повідомлення про те, що в м.Кропивницький біля ринку Новомиколаївський, водій транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_3 перебуває в нетверезому стані. Вказане повідомлення, зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1506 від 17.04.2023 року управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції (далі-управління) та передано для відпрацювання екіпажу управління. Поряд з цим, надано докази на підтвердження факту керування громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортним засобом «Dodge Sourney», д/н НОМЕР_2 , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 380737 від 17.04.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому, будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів досліджені докази, відсутні і не встановлені.

Доречно зауважити і той факт, що дії працівників поліції були правомірними та відповідали вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 та постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1103 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а протокол про адміністративне правопорушення щодо наявності в діях ОСОБА_1 порушень вимог 2.5 ПДР України складений відповідно до вимог чинного законодавства.

Істотних порушень під час зупинки та складення протоколу про адміністративне правопорушення, судом не виявлено.

При визначенні виду і розміру стягнення враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.

Зважаючи на обставини вчиненого правопорушення, письмові матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, і він підлягає адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, як з особи, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130 ч.1, 283-284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним за ст.130 ч.1 КУпАП, і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок.

Роз`яснити порушникові, що відповідно до ст.307 ч.1, ст.308 КУпАП штраф має бути сплачений ним не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ст.307 ч.1 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда Загреба І.В.