Справа № 276/442/23
Провадження по справі № 3/276/324/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року смт. Хорошів

Суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Бобер Д.О. розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого, не є особою з інвалідністю, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, РНОКПП НОМЕР_1

за ст.173-2 ч.1Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

14.03.2023 року до суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №502056 від 05.03.2023 року, 05.03.2023 року о 14 год. 06 хв. в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме обзивав словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 05.03.2023 близько 13 години згідно встановленого рішенням органу опіки та піклування графіку побачань з малолітньою дочкою ОСОБА_3 приїхав до місця її проживання в с. Ставки Житомирського району. Однак, його дружина ОСОБА_2 спочатку не впустила його в будинок, пояснюючи тим, що дитина спить, та лише через 30 хвилин впустила до будинку. Перебуваючи в будинку, мати ОСОБА_2 ОСОБА_4 почала ображати його, провокуючи конфлікт, через крики матері та бабусі дитина почала плакати, він просив дружину, щоб та заспокоїла доньку, оскільки дитина привикла до матері, проте в цей час до кімнати зайшла ОСОБА_4 та забрала дитину. У подальшому близько 14 год. його почали виганяти з будинку так як закінчився встановлений час відвідування дитини, однак, так як його впустили із запізненням він викликав працівників поліції по лінії «102». Проте, працівник поліції ОСОБА_5 повідомив йому, що якщо він приїде, то складе на нього протокол за ст. 183 КУпАП за буцімто неправдивий виклик. В подальшому працівники поліції приїхали до місця проживання дитини, ОСОБА_5 став виражатися в його бік нецензурною лайкою та погрожувати йому, ОСОБА_1 просив взяти у нього письмове пояснення, проте він відмовлявся, в зв`язку з чим він повторно здійснив виклик на лінію «102» з приводу неправомірних дій поліцейських. Після цього ОСОБА_6 дав йому бланк пояснень, які він написав власноручно, проте вказані пояснення не були долучені працівниками поліції до матеріалів, а поліцейський сказав, що він складе на нього протокол за домашнє насильство щоб провчити ОСОБА_1 , при цьому будь-яких прав останньому не розяснював. Проконсультувавшись з адвокатом, у зв`язку з такими діями працівників поліції ОСОБА_1 відмовився підписувати будь-які документи складені поліцеськими. ОСОБА_1 також зазначив, що ніяких дій, пов`язаних з домашнім насильством не вчиняв, зокрема дружину словами нецензурної лайки не обзивав та фізичною розправою їй не погрожував.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що дійсно ОСОБА_1 05.03.2023 десь з 13:30 до 14:30 перебував у її будинку в с. Ставки, де мав спілкування з донькою. Вказала, що ОСОБА_7 постійно чіпляється до неї та її батьків, в зв`язку з чим у них виникають конфлікти. Потерпіла зазначила, що 05.03.2023 ОСОБА_8 її нецензурною лайкою не обзивав, щодо погроз фізичною розправою пояснила, що ОСОБА_7 дивився на неї агресивно та як підходив розтавив руки в сторону, що, на її думку, свідчило, що він хотів її вдарити. Разом з тим, потерпіла зазначила, що працівників поліції викликав саме ОСОБА_7 , які по прибуттю спитали в нього чого він знову їх викликає, «скільки ще можна», та сказали, що складуть на нього протоколи за неправдивий виклик та домашнє насильство.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила пояснення потерпілої, зазначивши, що вона перебувала у сусідній кімнаті, а як дитина стала кричати то прийшла до кімнати, де перебував ОСОБА_7 з її донькою та забрала дитину щоб заспокоїти. Оскільки свідок перебувала в сусідній кімнаті, то не чула щоб ОСОБА_7 виражався нецензурними словами в бік її дочки чи погрожував фізичною розправовою, проте, на її думку, він постійно провокує конфлікти, в зв`язку з чим малолітня дитина та її донька нервують. Також, вказала, що поліцію викликав саме ОСОБА_7 , по прибуттю поліцейські складали якісь документи, які саме не уточнювала.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №502056 від 05.03.2023 року дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченння, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказано про вчинення ним психологічного та фізичного насильства відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме обзивав словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, а також письмове пояснення ОСОБА_2 від 05.03.2023, яке містить загальні фрази про те, що ОСОБА_1 вчиняє над нею та її дитиною психологічне насильство, погрожував фізичною розправою і такі дії вчиняє систематично.

Разом з тим, опитані в судовому засіданні як ОСОБА_1 так і потерпіла ОСОБА_2 повідомили, що нецензурною лайкою 5 березня 2023 року о 14 год 06 хв. ОСОБА_7 в її сторону не виражався та словесних погроз, у тому числі фізичною розправою не висловлював, при цьому свідок ОСОБА_9 також не чула та не бачила вказаних дій, що спростовує наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, саме ОСОБА_1 05.03.2023 здійснено виклик працівників поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 та її родини щодо можливого перешкоджання у спілкуванні з дитиною, а не навпаки за можливим фактом вчинення ОСОБА_1 образ та погроз.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 05.03.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 по справі №647/1931/19 зазначив, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьби з цими явищами ( ОСОБА_10 конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації. Для того щоб обгрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки заподіяння або можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, насильство в яких було зумовлено дискримінаційним ставленням до потерпілого та якими цілеспрямовано і навмисно завдається шкода потерпілому.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 дискримінаційних дій по відношенню до ОСОБА_2 , спрямованих на спричинення шкоди її фізичному або психічному здоров`ю.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і членами її родини існують неприязні відносини, пов`язані у тому числі з вирішенням спору по участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призводить до виникнення суперечок, взаємних образ та звернень до державних та правоохоронних органів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

Крім того, згідно ст.ст. 256, 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до вимог ст.ст. 6, 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Проте, в порушення наведених вимог законодавства працівниками поліції не долучено до протоколу та не надіслано до суду письмові пояснення ОСОБА_1 , написані ним власноручно на бланку відділення поліції №4 щодо обставин конфлікту, який трапився 05.03.2023 за місцем проживання потерпілої, що разом із відеозаписом, наданим ОСОБА_1 до суду, на якому зафіксовано грубі і некоректні висловлювання працівника поліції в його бік, свідчить про упереджене ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 та не з`ясування всіх обставин події.

За таких обставин, суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка зводиться до того, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Частиною 3 ст.62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні в даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 280- 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області.

Повний текст постанови складено 29.03.2023.

Суддя: Д.О. Бобер