Справа № 297/2068/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/773/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 141700 від 22.07.2022 та постанови суду від 02.09.2022 вбачається, що 22.07.2022 о 14 год 10 хв, у міжнародному пункті пропуску «Косино» під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України в Угорщину, прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Ізраїлю. В процесі перевірки документів відбулося спрацювання бази даних «Ризик». Під час проведення співбесіди було встановлено, що особа є громадянином України та надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 16.04.2021.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 01.10.2016, визначених п. 2 Правил перетинання державного кордону України, затверджених Кабінетом Міністрів України у постанові № 57 від 27.01.1995, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 02.09.2022 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на пункті пропуску він надав свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 16.04.2021, разом з яким надав прикордоннику довідку з ТЦК та СП про його оформлення на виїзд за ПМЖ до Ізраїлю. Зазначає, що паспорт громадянина Ізраїлю прикордонниками як підставу для перетину кордону не надавав, а надав такий на вимогу прикордонників додатково, після фактичної відмови у перетині кордону. Таким чином, надаючи паспорт громадянина України НОМЕР_1 від 16.04.2021, він надав всі

-2-

необхідні документи для надання можливості виїзду за кордон, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Окрім того зазначає, що суд розглянув справу всупереч вимог ст. 268 КУпАП без його участі та без належного повідомлення про час і місце її розгляду. Також вказує про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено суб`єктивну сторону вчиненого ним адміністративного правопорушення. На основі викладеного, не здобуто переконливих доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, тому можна дійти висновку, що відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, і тому провадження у справі підлягає закриттю.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Євсютін О. М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Євсютіна О. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи вищенаведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано, а складеному щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та іншим матеріалам справи належної оцінки надано не було.

Диспозицією статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або у пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

У підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 141700 від 22.07.2022 та інші матеріали справи, не даючи їм аналіз, а саме не зазначивши які факти та обставини ці докази підтверджують, а які спростовують.

-3-

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 перетинаючи кордон України у пункті пропуску «Косино» мав при собі й надав інспектору прикордонної служби паспорт громадянина Ізраїлю, серії НОМЕР_2 , виданий ISR 30.07.2017.

Вищевказане підтверджується як оформленими працівниками прикордонної служби процесуальними документами, так і наведеними в апеляційній скарзі доводами та поясненнями зокрема самого ОСОБА_1 .

Передусім апеляційний суд звертає увагу на те, що чинним в Україні законодавством відповідальності за подвійне громадянство не передбачено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами), пропуск осіб через державний кордон України здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Цим же законом (п. 12, 14 ч. 1 ст. 1) передбачено, що паспортний документ - це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

При цьому перевірка документів, тобто дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, здійснюється з метою встановлення їх дійсності та приналежності конкретній особі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи громадянином України, має також закордонний паспорт громадянина Ізраїлю, за яким він 22.07.2022 мав намір перетнути державний кордон України як громадянин держави Ізраїль. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним органом іншої держави, підтверджує громадянство, посвідчує його особу, дає право на в`їзд або виїзд з держави (і це узгоджується із вимогами Європейської Конвенції «Про громадянство»). При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України поза межами пункту пропуску, також немає даних, які свідчать про підробку пред`явленого ним документу, його недійсність чи інші протиправні ознаки.

Наведені вище обставини та докази свідчать про те, що у ОСОБА_1 є паспорт громадянина Ізраїль, який є офіційним документом, достовірність якого не оспорюється, і який надає йому певні права, у тому числі й на в`їзд в Україну чи виїзд із України, що в свою чергу свідчить про те, що 22.07.2022 близько 14 год 10 хв при пред`явленні у пункті пропуску «Косино» цього документу, ОСОБА_1 мав право як виїжджати з території України, так і в`їжджати в Україну.

-4-

Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано і у справі такі відсутні.

Більш того, в ході проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 надавалась довідка № 1175 від 20.05.2022, згідно якої останній 01.06.2012 знятий з військового обліку у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Отже, дії ОСОБА_3 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 (зі змінами) щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції» Про громадянство», ратифікованої Україною.

Апеляційний суд, дослідивши наведені вище докази та обставини, давши їм відповідну оцінку, вважає, що суд першої інстанції безпідставно піддав сумніву достовірність паспорта громадянина Ізраїль, а відтак і право ОСОБА_1 на перетин кордону із пред`явленням цього документа, при цьому, необґрунтовано вдавшись до оцінки правомірності множинності громадянства особи, замість встановлення факту чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суть та склад правопорушення й, чи винувата особа в його вчиненні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України у пункті пропуску без відповідних документів, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що позиція суду першої інстанції відносно тлумачення громадянства із запереченнями його множинності суперечить принципам Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997, ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006, згідно з якою Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст. 17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винуватим у тому, що він «вчинив спробу незаконного перетину державного кордону без відповідного документу», не вказує на те, який саме документ (відповідний документ) зобов`язаний був пред`явити ОСОБА_1 при перетині державного кордону України, з огляду на офіційну відмову йому в перетині державного кордону України і за паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 16.04.2021.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадові особи органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень

-5-

нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення вичерпані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 ОСОБА_4 , - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204- 1 цього Кодексу.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя