ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1961/22 Головуючий суддя І інстанції Філіп`єва В.
Провадження № 33/818/353/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,не працюючого, визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на момент ухвалення постанови складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як встановив суд 06 жовтня 2022 року, о 16:00 годині, ОСОБА_1 , на відрізку шляху 25 км траси Р78, біля блокпосту на в`їзді до міста Зміїв Харківської області, керував автомобілем Dacia Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі відмовився в присутності свідків під відеозапис.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що не вживав алкоголь під час керування транспортним засобом.

Працівники поліції ввели його в оману та запропонували «три законних способи» пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння: за допомогою Драгера на місці зупинки, в медичному закладі, або відмовитися від проходження огляду.

Вважає, що не мав ознак алкогольного сп`яніння, а працівники поліції навмисно роз`яснили йому, що відмова від проходження огляду є законним способом. Тому, автор апеляційної скарги вважав, що нічого не порушує і не усвідомлював наслідки відмови від проходження огляду а тому відмовився від освідування.

В судове засідання автор апеляційної скарги не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Названа обставина не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтами в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, місцевий суд обґрунтовано встановив, що винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме:

протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, а також СD диск, з якого, зокрема, вбачається, що працівниками поліції під відеозапис в присутності двох свідків пропонується водієві пройти медичний огляд за допомогою газоаналізатора DRAGGER на місці зупинки, від якого він відмовляється, і в подальшому відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Уповноважена особа відділу поліції роз`яснює водієві про наслідки відмови від проходження огляду у виді складання протоколу за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, з чим ОСОБА_1 ствердно погоджується.

Крім того з цього ж відеозапису вбачається, чітке роз`яснення поліцейським водієві наслідків у виді складання протоколу за порушення Правил дорожнього руху із зазначенням пункту.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, а саме у тому що вони ввели ОСОБА_1 , в оману стосовно наслідків відмови від освідування, висловлену як в апеляційній скарзі так і в заперечення наданих в суд першої інстанції, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянтів з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянтів, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, вказавши лише, що не усвідомлював настання негативних наслідків такої відмови у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом.

Між тим, як правильно зазначив суд першої інстанції з чим погоджується і апеляційний суд позиція ОСОБА_1 фактично зводиться до того, що лише власна недбалість та незнання закону призвели до наслідків у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 статті 130 КУпАП.

Між тим, правова основа презумпції знання законодавства обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України.

Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання.

З цього положення і випливає що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, дослідженими доказами по справі беззаперечно підтверджується відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є безальтернативною підставою для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева