Справа № 545/1999/23
Провадження № 3/545/1034/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 рокум. Полтава

суддя Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш., розглянувши адміністративний матеріал стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Варненського району Челябінської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

у с т а н о в и в:

24.05.2023 о 12:00 год. ОСОБА_1 , який протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, умисні дії психологічного характеру, а саме погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

Вказані обставини підтверджуються доданими з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 969943 від 24.05.2023 доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 24.05.2023, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.03.2023

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Дата, час та місце проведення судового засідання була зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, який був отриманий 24.05.2023. ОСОБА_1 в протоколі розписався про те, що його повідомлено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться 07.06.2023 о 09:00 год. в Полтавському районному суді Полтавської області.

Разом з тим, незважаючи на належне повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Із зазначеного вище вбачається, що ОСОБА_1 достеменно знав про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом. Однак в судове засідання не з`являвся, будь-яких заяв та клопотань не надавав, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не звертався.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ,зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз викладених вище обставин, неявки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в судове засідання 07.07.2023 про що його було повідомлено про розгляд відносно нього даної справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та свідчить про умисне уникнення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення відповідальності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення притягуваного про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки притягуваного у судові засідання неповажними та вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, враховується характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майнове положення, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Завдання суду під час індивідуалізації стягнення, яке накладається, полягає, у тому, щоб, установивши ознаки певного складу в розглянутому правопорушенні, тобто, кваліфікувавши його, визначити потім у межах санкції, пов`язаної з даним складом правопорушення, уже конкретне стягнення конкретному винуватцеві вчиненого правопорушення. Суд у своїй оцінці ступеня суспільної небезпеки конкретного правопорушення повинен виходити з оцінки, даної законодавцем розглянутому виду правопорушення, а встановлені законодавцем межі стягнення повинні бути для суду тими рамками, за які він не вправі виходити.

Призначене судом стягнення безпосередньо впливає не на зовнішні об`єктивні умови, що сприяють правопорушенню, а на психологію людей, стимулюючи належну поведінку людини або втримуючи її від вчинків, що наносять шкоду суспільству. І оскільки конкретне стягнення завжди звернене до конкретного правопорушника, воно повинне бути індивідуалізоване, з урахуванням всіх обставин конкретної справи й особистості людини, що вчинила правопорушення. Індивідуалізація є однією з найважливіших правових ідей, вона ґрунтується на цілях стягнення й виходить із того, що не може бути двох абсолютно однакових правопорушень і правопорушників.

Так, у відношенні ОСОБА_1 за останній рік Полтавський районним судом Полтавської області ухвалено:

- Постанову від 09.12.2022, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десятинеоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.(https://reyestr.court.gov.ua/Review/107892476)

-Постанову від 06.03.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень(https://reyestr.court.gov.ua/Review/109418413)

-Постанову від 30 березня 2023, якою визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень на користь держави(https://reyestr.court.gov.ua/Review/109913698),

-вирок від 20 квітня 2023 року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 126? КК України, та призначено покарання у виді ПОЗБАВЛЕННЯ ВОЛІ строком на ДВА роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на ОДИН рік( https://reyestr.court.gov.ua/Review/110350499).

Відомостей, що ОСОБА_1 працює, що накладені судом штрафи у інших справах про адміністративні правопорушення були ним сплачені, відсутні.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

Даних про те, що до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у відповідності до ч. 2 ст. 32 КУпАП не може бути застосоване адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту, матеріали справи не містять.

А тому, з урахуванням індивідуалізації стягнення до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає, що слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту, оскільки інші більш м`які стягнення не забезпечать належної процесуальної поведінки правопорушника.

Приймаючи до уваги положення ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя вважає необхідним також стягнути на користь держави судовий збір у сумі 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 173-2 ч. 2, 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на ДВІ доби.

Строк відбування адміністративного арешту рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави в особі стягувача Державної судової адміністрації України (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за Єдрпоу):37993783, Банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання до Полтавського районного суду Полтавської області.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ