Справа №461/4297/19
Провадження №3-в/461/71/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року суддя Галицького районного суду міста Львова Романюк В.Ф., з участю: секретаря судових засідань Штогрина В.-Н.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Галицького районного суду м.Львова Стрельбицького В.В. від розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, -

в с т а н о в и в :

12 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Галицького районного суду м.Львова Стрельбицького В.В. від розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами.

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації Заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами автоматично розподілено її на суддю, який здійснював розгляд справи №461/4297/19 в суді першої інстанції, в скаржника існують обґрунтовані підстави вважати, що суддя Стрельбицький В.В. не може брати участь у розгляді заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №461/4297/19 і підлягає відводу, оскільки наявні вагомі обставини, які викликають сумнів у його неупередженості та об`єктивності.

Просить відвести суддю Стрельбицького В.В. від розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі №461/4297/19.

Суддя Стрельбицький В.В. в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши заяву про відвід та матеріали адміністративної справи №461/4297/19, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому наявні підстави для розгляду заяви про самовідвід по суті.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, як і не містить спеціальних норм, що передбачають можливість заявити заяву про відвід/самовідвід судді і відповідно не передбачають порядку розгляду такої заяви. Тобто, КУпАП не містить норми, яка б регулювала розгляд заяви про відвід/самовідвід судді.

Проте, чинні КПК України, ЦПК України, КАС України містять відповідні статті про відвід/самовідвід судді, а тому при розгляді даної заяви судді про самовідвід слід застосувати аналогію права.

Положеннями статей 75, 76 КПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 цього Кодексу за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «П`єрсак проти Бельгії» від 01.10.1982, «Грівз проти Сполученого Королівства» від 16.12.2003). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в рішенні ЄСПЛ у справі «Ле Конт, Ван Левен та Де Мейер проти Бельгії» від 23.06.1981 суд має бути неупередженим і безстороннім.

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії» від 21.12.2000 та «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28.10.1998).

У рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, з огляду на викладене, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст.126,129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку, а не шляхом оскарження їх в інший суд першої інстанції. Таке оскарження порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішенні справ належним судом.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 №6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Статтею 80 КПК України визначено, що заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід подаються одразу після встановлення підстав такого відводу. Відвід повинен бути вмотивований.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, заява про відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні.

На думку суду, покликання ОСОБА_1 викладені у заяві про відвід, є необґрунтованими, адже факти наведені у ній, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому заява про відвід судді Стрельбицького В.В. не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, статтями 75, 76, 80-82 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Галицького районного суду м.Львова Стрельбицького В.В. від розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Романюк В.Ф.