Справа № 758/4424/23 Головуючий в суді І інстанції Казмиренко Л.В.
Провадження № 33/824/2896/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Суд першої інстанції виходив з того, що 5 квітня 2023 року, о 14 год. 15 хв., в м. Києві по вул. Бестужева водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «GEELY EMGRAND X7», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: нетипова блідість шкіри, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.

Не погоджуючись із постановою Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що не керував транспортним засобом, а перебував у ньому без намагання здійснювати рух. Зазначає, що не відмовлявся пройти огляд на місці зупинки, а тому не порушив вимоги чинного законодавства. Також зазначає, що одразу здійснив візит до лікаря нарколога і отримав висновок щодо результатів медичного огляду, згідно з яким ОСОБА_1 не перебував під впливом наркотичних засобів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 437247 (а.с.1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3) та відеозаписом з нагрудної камери № 470202, що міститься на DVD-R диску, який долучений до матеріалів справи (а.с.5).

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В Україні діє принцип презумпції невинуватості. Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, що, зокрема, вбачається з наступного.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 9 листопада 2015 року, а також Поряду направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Згідно вказаних нормативних документів огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно у закладі охорони здоров`я.

Якщо водій погодився на проведення огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Із змісту протоколу від 5 квітня 2023 року вбачається, що 5 квітня 2023 року, о 14 год. 15 хв., в м. Києві по вул. Бестужева водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «GEELY EMGRAND X7», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: нетипова блідість шкіри, зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.

В матеріалах справи містяться відеозаписи №470202 та №470200 з нагрудної камери поліцейських, які складали протокол.

Із наявного в матеріалах справи рапорту поліцейського та відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що 5 квітня 2023 року ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими, оскільки він рухався на автомобілі без підсвітки номерних знаків.

При перевірці документів у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

На початку вказаного відеозапису поліцейський перевіряє документи ОСОБА_1 .

В подальшому, поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що вбачає у нього ознаки наркотичного сп`яніння та пропонує пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, зазначивши, що він має повне та законне право відмовитись від проходження огляду, на що водій ОСОБА_1 відповів: «навіщо мені відмовлятись, якщо я нічого не вживав» (час 05:54), після цього працівник поліції знову запитав чи точно ОСОБА_1 хоче поїхати до нарколога, на що ОСОБА_1 відповів, що згоден їхати (час 06:39). Після цього, працівник поліції вказує, що швидший процес, - це відмова від огляду, але у будь-якому разі буде складатись протокол, просто так буде швидше. Разом з тим, поліцейський наголосив, що при відмові буде швидко складено протокол і ОСОБА_1 поїде далі у своїх справах, однак якщо ОСОБА_1 погодиться пройти огляд у медичному закладі, то його можуть поставити на облік. Після цього, працівник поліції вказує, що у разі проходження огляду машина на евакуаторі поїде на штрафмайданчик, та пропонує водію подумати. ОСОБА_1 вказує, що бажає все одно пройти огляд. На відео вбачається, що розмовляючи по телефону поліцейський вказує співрозмовнику, що вони з напарником надіються на оформлення порушення за п. 2.5 (час 10:03). Після тривалої розмови працівників поліції з ОСОБА_1 повторно запитали чи бажає він пройти огляд, після чого він кивнув головою «ні» (час 20:10).

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, як про це повідомили водія працівники поліції, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Ураховуючи наведене, працівники поліції отримавши згоду ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння повинні були забезпечити проходження такого огляду, а не спонукати водія на відмову від проходження огляду, розповідаючи йому про можливі негативні наслідки, до яких призведе згода водія на проходження огляду у медзакладі.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті наявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Вищевикладене рішення Європейського Суду з прав людини свідчить про недопустимість підбурювання з боку поліції з метою подальшого викриття порушника та порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, докази, здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення, відповідно до зазначеної практики ЄСПЛ, визнаються недопустимими.

Даючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що дії працівника патрульної поліції, які виразились, зокрема, у тому, що він повторно, після отриманої згоди, неодноразово перепитував ОСОБА_1 про те, чи погоджується він проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, а також вказував, що у разі проходження огляду для нього настануть більш несприятливі наслідки, ніж при відмові від огляду, а саме: транспортний засіб ОСОБА_1 буде евакуйований на штраф майданчик, по суті вчинені виключно з метою спонукання ОСОБА_1 до висловлення відмови від проходження огляду. При цьому, апеляційний суд зауважує, що матеріали відеозапису свідчать про те, що працівники поліції фактично підбурили ОСОБА_1 висловити відмову від проходження огляду, наголошуючи про негативні наслідки проходження огляду (встановлення стану наркотичного сп`яніння) та зазначаючи, що оформлення відмови від проходження огляду займе менше часу. Суд першої інстанції неповно дослідив відеозапис, наявний у матеріалах справи, не звернувши уваги на те, що спочатку ОСОБА_1 неодноразово та зрозуміло висловлював свою згоду на проходження огляду у медичному закладі, та не дав належної оцінки діям працівника поліції в контексті мотивів вчинення ОСОБА_1 у подальшому адміністративного правопорушення у виді відмови від проходження огляду на стан наркотичне сп`яніння.

З огляду на конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мало місце схиляння (підбурювання) ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду. Докази, здобуті внаслідок підбурювання особи до вчинення правопорушення, визнаються недопустимими, відтак наявні у справі докази (протокол серії ААД № 437247 від 5 квітня 2023 року, відеозапис з бодікамер поліцейських, направлення на огляд є недопустимими доказами, отже не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з метою надання доказів відсутності у нього стану наркотичного сп`яніння самостійно звернувся до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 10).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 8 квітня 2023 року, у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. Із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в лікарню для проведення огляду на стан наркотичного сипіння 5 квітня 2023 року о 15 год. 50 хв., в той час, як протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 437247 від 5 квітня 2023 року відносно ОСОБА_1 було складено о 14 год. 15 хв.

Зазвичай, проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння без присутності поліцейського не можна констатувати як проходження такого огляду з дотриманням процедури. Однак за встановлених обставин, коли працівники поліції отримавши згоду ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не забезпечили проходження такого огляду, а спонукали водія на відмову від проходження огляду, на переконання апеляційного суду висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції від 08 квітня 2023 року, що складений на підставі акта медичного огляду, який був складений о 15 годині 50 хвилин 05 квітня 2023 року, підлягає врахуванню в сукупності з іншими доказами, а саме відео з бодікамер.

Відповідні докази в сукупності дають підстав для встановлення обставин, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була викликана саме внаслідок тривалого спонукання поліцейськими його до відмови від проходження огляду, а не ухиленням від можливості отримання позитивного результату щодо наркотичного сп`яніння. У відсутності у нього стану наркотичного сп`яніння він був упевнений, про що заявив з самого початку розмови з поліцейськими.

Таким чином, ОСОБА_1 протягом двох годин з моменту виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 9 листопада 2015 року, звернувся до медичного закладу для проходження огляду, обстеження проведено лікарем-наркологом КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», в результаті чого встановлено заключний діагноз у ОСОБА_1 , відповідно до якого «ознак сп`яніння не виявлено».

При цьому, оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, слід зазначити, що вони не являються підставою для висновку про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Доводи скарги про безпідставність зупинки ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту для перевірки документів, оскільки рухався на автомобілі без підсвітки номерних знаків. Дану обставину не заперечував і сам ОСОБА_1 під час зупинки.

Безпідставними є і доводи скарги в частині недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки сам ОСОБА_1 під час його зупинки не заперечував факт керування транспортним засобом.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ. Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зважаючи на те, що в справі мало місце підбурювання з боку поліції з метою подальшого викриття порушника, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанова судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є помилковою та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Подільськогорайонного суду міста Києва від 12 травня 2023 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана