Справа № 761/8963/23
Провадження № 3/761/2560/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Романишена Інна Павлівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 032661, 26 лютого 2023 року, о 22 год. 30 хв. по вул. Ярославів Вал, 30а в м. Києві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Avalon», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження мед.огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за таке порушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні гр. ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, зазначив, що не керував транспортним засобом, оскільки ним керував ОСОБА_2 , який з`явився в судове засідання як свідок. Саме вказана особа перепаркувала автомобіль з вулиці у двір перед шлагбаумом, який був зачинений, після чого на своєму авто поїхав додому, а ОСОБА_1 в цей час дзвонив сусіду, що б він спустився, відчинив шлагбаум та перевіз авто далі у двір. Про зазначені обставини ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, проте протокол про адміністративне правопорушення все рівно було складено, а він відмовився від його підписання.

Свідок ОСОБА_2 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснив суду, що саме він керував транспортним засобом «Toyota Avalon», державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки хотів перепаркувати його з вулиці у двір будинку, однак, оскільки шлагбаум був зачинений, а наближалась коменданська година, він на своєму автомобілі поїхав додому, залишивши ОСОБА_1 очікувати сусіда, а автомобіль залишив біля шлагбауму.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення свідка, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, статтею 130 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Реалізація вказаного завдання здійснюється шляхом оцінки судом доказів, якими у силу ст. 251 КУпАП, можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні.

До таких доказів закон відносить пояснення свідків, висновки експертів, показання технічних приладів та засобів, відеозаписів тощо.

Зазначені положення закону передбачають, що особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, піддає відповідній правовій оцінці докази, які містяться у матеріалах справи. Дослідження та врахування саме цих доказів має привести до обґрунтованого висновку про винуватість особи.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння чи відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначене узгоджується з Постановою Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідно до якої, відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли водій почав рух.

Доказом того, що, на думку працівників поліції, підтверджує наявність у діях гр. ОСОБА_1 ознак інкримінованого йому правопорушення, є долучений до протоколу відеозапис.

Дослідженням зазначеного відеозапису не встановлено доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не вбачається, що транспортний засіб здійснював рух, або водій ОСОБА_1 виходив до працівників патрульної поліції з місця водія, чи знаходився за кермом зазначеного автомобіля.

Більш того, відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля та надає працівникам поліції пояснення, аналогічні тим, що надані ним у судовому засіданні.

Отже, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності, як перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, судом не встановлено.

Законодавець чітко визначає, що суб`єктом, на якого поширюється сфера дії Правил дорожнього руху України, зокрема п. 2.5 вказаних Правил, є саме водій.

Отже, обставини, вказані в протоколі викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, а враховуючи пояснення, надані свідком у судовому засіданні, є такими, що не доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом.

У силу рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» адміністративні правопорушення, за які передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, є по своєму змісту кримінально-правовими, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, викладених у Рекомендації NoR (91), зокрема: особа, яка притягається до відповідальності має право отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; тягар доказування, який покладений на відповідний адміністративний орган, є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З наведеного витікає, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд не має права самостійно збирати додаткові докази, витребовувати документи, отже, судом рішення приймається виключно на підставі даних адміністративного протоколу та доказів, які підтверджують або спростовують викладені у протоколі обставини інкримінованого порушення.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь. Тобто, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на підставі тих доказів, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, відповідно до якої у справі «Кобець проти України» ЄСПЛ зазначив, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до зазначеної правової позиції «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості підлягає застосуванню й в справах про адміністративні правопорушення, саме всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова КАС ВС від 08 липня 2020 року, справа № 463/1352/16-а).

Заслухавши пояснення водія ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, суддя дійшов про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних і достовірних доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цього правопорушення суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подана скарга до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА