Справа № 523/7758/23
Номер провадження 3/523/4254/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого ФОП « ОСОБА_2 », який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2023 року інспектором 1 взводу 8 роти 1 батальйону полку УПП в Одеській області ст.лейтенантом Сороган М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 413650 про те, що 21.04.2023 о 00год. 20хв. в м. Одесі по вул. Агрономічна, 56, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 5351 державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування Київським районним судом м. Одеси 14.07.2022 року на один рік, та повторно протягом року вчинення порушення за ст. 126 ч.4 від 12.12.2022 року, чим порушив п. 2.1 а ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав. Зазначив, що він не знав про позбавлення його прав Київським районним судом м. Одеси. Також, копія рішення Київського районного суду м. Одеси не залучена до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП. Крім того, він не був ознайомлений із постановою про притягнення його до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП. Умислу на вчинення правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП він не мав. Виїзд в комендантську годину був обумовлений крайньої необхідністю, оскільки 20.04.2023 року біля 23 години йому зателефонувала його сестра та повідомила, що невідомий чоловік, якого вона рахувала за таксиста, привіз її до невідомого місця, між ними стався конфлікт, вона побоювається за своє життя.

Представник ОСОБА_1 адвокат Толпиго Д.М., з`явившись до судового засідання, надав суду письмові пояснення, за якими просив закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП. Фабула в протоколі про адміністративне правопорушення не виписана. В матеріалах справи відсутня постанова Київського районного суду м. Одеси, на яку є посилання у протоколі, а суд не може самостійно збирати докази. Умисел в діях ОСОБА_1 - відсутній. Крім того, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані крайньої необхідності, оскільки існував ризик для життя його сестри. Листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції Одеської області від 15.06.2023 року №5/1 - 47аз підтверджується, що сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 телефонувала до органів поліції, просила допомоги, оскільки таксист привіз її не за тією адресою, яку вона йому говорила, у неї з ним стався конфлікт, вона потребувала допомоги, та не знала що їй робити, оскільки перебувала у невідомому їй місці, побоювалась за своє життя.

Свідок ОСОБА_4 , з`явившись до судового засідання, була допитана в якості свідка, попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, пояснила що 20.04.2023 року вона відпочивала в закладі, після чого викликала таксі, однак її привезли в невідоме їй місце, далеко від дому. З`ясувалось, що особа, яка її везла, взагалі не була таксистом, між ними почався конфлікт. За наслідком цієї події, вона залишилась на вулиці, в невідомому їй місці, перед комендантською годиною, і внаслідок конфлікту з невідомим водієм, побоювалась за своє життя. Вона зателефонувала брату ОСОБА_1 , просила їй допомогти, забрати її, оскільки таксі вже неможливо було викликати, інших осіб до яких вона могла звернутися за допомогою, у неї не було. У подальшому, вже ближче до першої години ночі, її забрала поліція, та відвезли додому, оскільки брата зупинили, коли він їхав за нею.

Свідок ОСОБА_5 , з`явившись до судового засідання, був допитаний в якості свідка, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, пояснив що 20.04.2023 року він перебував в одній квартирі з ОСОБА_1 , грали у відеоігри. ОСОБА_1 зателефонувала сестра, близько 12 ночі, та зазначила що вона в небезпеці, просила забрати її з невідомого їй місця, в якому її залишив водій транспортного засобу, якого вона рахувала за водія таксі, а він додому її не привіз.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статей 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Згідно ч.5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною другою четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років, та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозиціями ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, а також керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується те, що він 21.04.2023 о 00год. 20хв. в м. Одесі по вул. Агрономічна, 56, керував транспортним засобом BMW 5351, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування Київським районним судом м. Одеси 14.07.2022 року на один рік, та повторно протягом року вчинення порушення за ст. 126 ч.4 від 12.12.2022 року, чим порушив п. 2.1 а ПДР України.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Суд зазначає, що працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження факту позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. В протоколі є посилання на постанову Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року, однак сама постанова до протоколу не додана, також не зазначено номер справи, в рамках якої її прийнято, що унеможливлює ознайомлення з нею в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є загальнодоступним.

Одночасно, протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на ПВР - 471471 та ПВР 474908, однак відеозаписи з наведених відеокамер до протоколу не додані.

В свою чергу, наявна в матеріалах справи постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП, не містить підпису особи, яка винесла постанову, та підпису самого ОСОБА_1 , що унеможливлює висновок про обізнаність ОСОБА_1 із даною постановою.

Між тим, обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, адміністративне правопорушення (проступок) характеризується низкою ознак. Це, насамперед, діяння, поведінка, вчинок людини, дія чи бездіяльність, а також акт зовнішнього вияву ставлення особи до реальної діяльності інших людей, суспільства, держави. Закону непідвладні переконання, думки людей, якщо вони не знайшли зовнішнього вияву.

Діяння визнають адміністративним правопорушенням за наявності чотирьох ознак: суспільної шкідливості, протиправності, вини й адміністративної караності.

Суспільна шкідливість дії чи бездіяльності означає, що вона заподіює або створює загрозу заподіяння шкоди об`єктам адміністративно-правової охорони, які передбачено в ст. 9 КпАП.

Протиправність означає, що дію чи бездіяльність прямо заборонено адміністративно-правовими нормами. Ознака протиправності вказує також на неприпустимість аналогії закону, що сприяє зміцненню законності, виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за діяння, не передбачені законодавством про адміністративні правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) може бути тільки винне діяння.

Вина полягає в психічному ставленні особи до діяння та його шкідливих наслідків і може бути умисною або необережною.

Адміністративні правопорушення (проступки) розрізняють за специфічними ознаками, властивими їх об`єктивній і суб`єктивній сторонам.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення.

Основною й обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення. Всі інші ознаки мають факультативний характер.

Місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку можуть бути обов`язковими ознаками, якщо їх включено до конкретного складу проступку (наприклад, окремі діяння визнають адміністративними правопорушеннями лише в разі вчинення їх у громадському місці, часто в диспозиціях вказують на спосіб вчинення проступку грубе, злісне порушення, прихована передача тощо). В інших випадках їх можуть визнавати обставинами, що пом`якшують або обтяжують відповідальність (наприклад, вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин обтяжує адміністративну відповідальність).

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний, стан особи. До ознак, властивих суб`єктивній стороні, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Виходячи з аналізу вище зазначеної норми, складовою частиною адміністративного правопорушення є вина ( умисел або необережність) дія чи бездіяльність.

З огляду на викладене, суд зазначає що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 5 ст. 126 КУпАП, є вина у формі умислу.

У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортними засобом 21.04.2023 року об 00год.20хвил., оскільки його сестра ОСОБА_3 перебувала на вулиці, далеко від дому, в комендантську годину, водій якого вона прийняла за водія таксі, залишив її у невідомому їй місці, після виниклого між ними конфлікту. Викликати таксі, в комендантську годину, вона не змогла. Ці обставини підтверджуються свідченнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції Одеської області від 15.06.2023 року №5/1 - 47аз.

Листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції Одеської області від 15.06.2023 року №5/1 - 47аз підтверджується, що ОСОБА_3 телефонувала до поліції 21.04.2023 року чотири рази о 00:27:22, 00:29:14, 00:46:23 просила відвести її додому, оскільки таксист привіз її не за адресою проживання, інакше в комендантську годину вона потрапити додому не може, та о 22:24:42 вона виразила подяку працівникам поліції за те, що вони доставили її додому.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний як з постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року, яка і суду не надана, так і з постановою від 12.12.2022 року, складеною за ч.4 ст. 126 КУпАП (його підпис на постанові відсутній).

Наведені встановлені у судовому засіданні обставини, підтверджені матеріалами справи, свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Одночасно ці обставини, враховуючи не визнання ОСОБА_1 своєї вини, породжують у судді сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 ,та наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, суд доходить висновку що є недоведеним склад адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, а тому провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись статтями: 126, 247, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: К.О. Далеко