ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1352/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 33/817/371/23 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,- адвоката Сідорова В.М

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Сідорова В.М. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді сплати штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як визнав суд, 20 травня 2023 року о 16 годині 00 хвилин на автодорозі М-19 Доманово Ковель-Чернівці-Тереблече на 270км.+600м. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MAN T6X 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Медобстеження проводилося на місці зупинки з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора Алкотест Драгер 6810, проба позитивна 3.01 проміле, з показником водій погодився від додаткового огляду в закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Сідоров В.М. вважає, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а рішення ґрунтується на припущеннях.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що дослідженні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази, не повністю узгоджуються між собою та є такими, що викликають сумнів з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Захисник вказує, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом та на момент складання протоколу відносно нього не був водієм транспортного засобу в розумінні ПДР, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

На переконання апелянта, відеозапис працівники поліції мають здійснювати безперервно, про що свідчить наявні в матеріалах справи відеоматеріали, які підтверджують той факт, що працівники поліції не здійснювали зупинки транспортного засобу, а сам ОСОБА_1 не був водієм в розумінні ПДР, оскільки не здійснював керування транспортним засобом. Крім цього, зазначає, що з DVD-R диску, який міститься в матеріалах справи не знаходить свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 був зупинений під час керування транспортним засобом та був водієм в розумінні ПДР.

Звертає увагу суду, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та п. 2.9 а ПДР України, оскільки в протоколі щодо останнього зазначено, що водій керував транспортним засобом з "явними ознаками алкогольного сп`яніння", а не "в стані алкогольного сп`яніння".

Просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М., який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 "а" ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №005342 від 20 травня 2023 року, 20 травня 2023 року о 16 годині 00 хвилин на автодорозі М-19 Доманово Ковель-Чернівці-Тереблече на 270км.+600м. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MAN T6X 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Медобстеження проводилося на місці зупинки з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора Алкотест Драгер 6810, проба позитивна 3.01 проміле, з показником водій погодився від додаткового огляду в закладі охорони здоров`я відмовився.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Доводи захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі зазначено, що він керував автомобілем з явними ознаками сп`яніння, а не в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки стаття 130 КУпАП передбачає дві підстави, за яких настає адміністративна відповідальність, а саме: керування транспортним засобом в стані сп`яніння (п.2.9а ПДР) та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння (п.2.5 ПДР).

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Зокрема, актом огляду та роздруківкою з технічного приладу "Драгер 6810", якими зафіксовано результат проведеного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 - 3, 01 проміле.

Протокол, акт огляду та роздруківка з газоаналізатора підписані ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом, який під час руху порушив вимоги ПДР України.

В подальшому працівник поліції повідомив водієві наявні у нього ознаки сп`яніння та, у відповідності до п.2.5 ПДР України, запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій транспортного засобу ОСОБА_1 погодився.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора « Alcotest 6810» виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 3,01 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.

З результативно проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується матеріалами провадження.

Виходячи зі змісту протоколу, роздруківки з результатами огляду та відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що водій був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.

Твердження захисника про те, що його підзахисний ОСОБА_1 не керував траспортним засобом марки «MAN T6X 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими судом відеозаписами. Так, як вбачається із відеозаписів, що саме ОСОБА_1 був водієм вказано автомобіля, оскільки саме він знаходився за кермом транспортного засобу і фактично не заперечував самого факту керування.

При цьому, ОСОБА_1 на протязі всього часу будь-яких пояснень про те, що транспортним засобом керувала інша особа поліцейським не повідомляв, не вбачається таких обставин і з матеріалів справи.

Таким чином, заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Той факт, що порушено безперервність відеозаписів долучених до матеріалів справи, що на думку захисту є недопустимим доказом, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме - встановлення факту керування транспортним засобом особою, яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку. Наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

Таким чином, судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Сідорова В.М. залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя