ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №293/961/23

Провадження № 3/293/705/2023

20 липня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

розглядаючи адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 187 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

28.06.2023 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшли протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАВ №739542 від 19.06.2023, серії ВАВ №739546 від 23.06.2023, серії ВАВ №739541 від 19.06.2023 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями 28.06.2023 вищевказані адміністративні матеріали розподілені для розгляду судді Л.В.Лось.

Постановою суду від 29.06.2023 справи № 293/961/23, №293/962/23, №293/963/23 об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 293/961/23 та номер провадження 3/293/705/2023.

Зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ №739542 від 19.06.2023, серії ВАВ №739546 від 23.06.2023, серії ВАВ №739541 від 19.06.2023, перебуваючи під адміністративним наглядом, був відсутній за місцем свого проживання та не з`явився на реєстрацію до органів поліції, чим порушив п.1 та п.4 встановлених йому судом обмежень, чим вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.2 ст. 187 КУпАП.

Постановою від 10.07.2023 суд застосував до ОСОБА_1 примусовий привід у судове засідання на 20.07.2023.

Виконання постанови суд доручив відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області.

20.07.2023 ВПД №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області на виконання вимог ухвали від 10.07.2023 направлено до суду пояснення ОСОБА_2 (матері), яка пояснила що син ОСОБА_1 , відсутній за місцем проживання, та скоріше всього знаходиться у знайомих (а.с. 33)

Приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_1 , який не з`являється у судове засідання, з метою розгляду справи у розумні строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також приймаючи до уваги строки накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 у судове засідання неповажними у зв`язку з чим суд розглядає справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як видно зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ №739542 від 19.06.2023, серії ВАВ №739546 від 23.06.2023, серії ВАВ №739541 від 19.06.2023 ОСОБА_1 , перебуваючи під адміністративним наглядом, був відсутній за місцем свого проживання та не з`явився на реєстрацію до органів поліції, чим порушив п.1 та п.4 встановлених йому судом обмежень, чим вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.2 ст. 187 КУпАП.

Диспозиція ч. 2 ст.187 КУпАП передбачає вчинення тих самих дій, які передбачені у ч. 1 ст. 187 КУпАП, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

В той же час така кваліфікуюча ознака як повторність у протоколі про адміністративне правопорушення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не інкримінована.

Разом з тим, в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , вчинив дії, які йому інкримінуються в протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАВ №739542 від 19.06.2023, серії ВАВ №739546 від 23.06.2023, серії ВАВ №739541 від 19.06.2023 повторно протягом року, після притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП.

Суд зазначає, що доказом притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності протягом року, що дає підстави кваліфікувати дії правопорушника як такі, що вчинені повторно може бути лише судове рішення, що набрало законної сили.

Натомість, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 органом поліції у порушення вимог ст. 255 КУпАП не зібрано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, тобто вчинені повторно протягом року.

Так, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 187 КУпАП, проте зі змісту протоколу не вбачається, що він повторно протягом року порушив правила адміністративного.

Матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів, а саме рішення суду, що набрало законної сили на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив вказане адміністративне правопорушення повторно протягом року після його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 або 2 статті 187 КУпАП.

Саме лише зазначення у протоколі про адміністравтине правопорушення про притягнення особи раніше до відповідальності без долучення до матеріалів справи таких доказів не є беззаперечним фактом вчинення особою правопорушення повторно, який в свою чергу не підлягає доказуванню.

Зважаючи на викладене, суд вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.187 КУпАП.

Аналізуючи положення Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП), слід визначити, що він є кодексом, який містить норми матеріального права і одночасно з цим є процесуальним кодексом.

Разом з цим, КУпАП, як процесуальний кодекс, не передбачає для суду можливість перекваліфікувати дії правопорушника з більш тяжкого адміністративного правопорушення на менш тяжкий, і навпаки.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченого, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, в діях ОСОБА_1 оскільки в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 чи ч. 2 цієї статті, вчинений повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол є єдиним документом, у якому зазначається суть правопорушення, тобто це є фактично те обвинувачення, яке висунуто особі від імені держави відповідними посадовими особами. Під час розгляду справи суддею у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності. Водночас норми КУпАП не передбачають самостійної перекваліфікації судом дій за вчинене адміністративне правопорушення.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 органом поліції у порушення вимог ст. 255 КУпАП не зібрано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП.

При цьому суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом доведення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності інших належних доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За таких обставин суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст.187 КпАП України є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Рішення суду в справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні в даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в даному випадку вина ОСОБА_1 в інкримінованих йому правопорушеннях не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 8, 9, 23, 26, 33-35, ч.2ст.187, 268, 278, 280-287, 307, 308 КУпАП та ст. 4 Закону України "Про судовий збір",суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 187 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області.

Суддя Людмила ЛОСЬ