ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6795/22 Головуючий в 1 інст. Гашук К.В.
Провадження № 33/807/387/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 , 06.10.2022 о 20 год. 40 хв., у м. Запоріжжі, по вул. Яценко, 14-а, керував транспортним засобом Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest 6820 на місці зупинки, відмовився. Від керування транспортним засобом водій відсторонений, шляхом зупинки транспортного засобу без порушення ПДР, про повторність попереджений. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не було здійснено повне, всебічне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, наслідком чого стало винесення постанови, яка вочевидь не відповідає вимогам закону.

Вказує, що під час події від огляду він не відмовлявся, лише просив надати відповідну документацію на пристрій «Драгер». Мундштук для Драгеру був не в пакеті, що свідчить про істотне порушення порядку.

Апелянт наголошує, що відсутність запакованого мундштуку та документів на прилад ставить під сумнів правомірність дій працівників поліції.

Свідків працівники поліції не залучали та не надали йому можливість надати письмові пояснення.

Будь-яких виражених ознак сп`яніння він не мав, що зафіксовано відеозаписом. Він погоджувався пройти огляд також і в закладі охорони здоров`я. Натомість працівником поліції було відмовлено в проходженні огляду в медичному закладі.

Матеріали справи не містять доказів його відсторонення як нетверезого водія від керування автомобілем.

Протокол складений із порушенням вимог закону, оскільки працівник не встановив ознак сп`яніння.

Відеозаписи не є безперервними, що є порушенням вимог Інструкції МВС України №1026 від 18.12.2018 року та матеріали справи не містять відомостей стосовно технічного запису на який здійснювалася фіксація події.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 .

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі N 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Розгляд справи за ст.130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює імперативного обов`язку для судді розглядати справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судові засідання, які були призначені на 25.04.2023, 19.05.2023 та 23.06.2023 апелянт ОСОБА_1 не з`явився. До апеляційного суду неодноразово надав заяви про відкладення розгляду поданої ним апеляційної скарги через те, що його мобілізовано, як офіцера запасу.

Однак, на запит апеляційного суду листом від 02.06.2023 за №К/4693 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що ОСОБА_1 на військовому обліку, як офіцер запасу не перебував та не перебуває. На військову службу до ЗСУ під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 не призивався. Встановлено, що ОСОБА_1 для уточнення даних 24.04.2023 року не з`явився. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, як рядовий в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, інформація, яка надана ОСОБА_1 , в копії повістки до ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що його мобілізовано не відповідає дійсності, а тому суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду та вважає за можливим розглянути справу без участі апелянта, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті апеляційних доводів, суд дійшов до таких висновків.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, повінстю підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №067370 (а.с.2), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 06.10.2022 о 20 год. 40 хв., у м. Запоріжжі, по вул. Яценко, 14-а, керував транспортним засобом Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest 6820, на місці зупинки, відмовився. Від керування транспортним засобом водій відсторонений, шляхом зупинки транспортного засобу без порушення ПДР, про повторність попереджений. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3) та направленні на огляд (а.с.4), відповідно яких ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. Від огляду ОСОБА_1 відмовився;

- на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску (а.с.9), яким зафіксовані інкриміновані обставини з місця події.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Зокрема, з відеозаписів з місця події вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на встановлення ступеню сп`яніння своєю поведінкою виразив відмову від такого огляду, тим самим порушив п.2.5 ПДР України.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не надав оцінку доводам про те, що йому не запропонували пройти огляд в закладі охорони здоров`я є безпідставним, оскільки змістом відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 своєю поведінкою виразив небажання проходити огляду в цілому, тобто, як на місці зупинки, так в закладі охорони здоров`я.

Посилання ОСОБА_1 , що він не відмовлявся від огляду, а лише вимагав сертифікату також спростовуються відеозаписом, оскільки відповідно до змісту відеозапису поліцейський вказаний сертифікат надавав, а тому такі доводи апелянта є лише способом уникнення від відповідальності.

Зазначення різного часу зупинки та часу відеозапису є не самостійною підставою для скасування судового рішення та не є істотним в контексті вищевикладеної справи.

Суд також відхиляє доводи про те, що відеозаписи події є недопустимими доказами з огляду на те, що вони не є безперервними, оскільки щодо істотних обставини справи вони є безперервними та в повній мірі зафіксували обставини, викладені у протоколу про адміністративне правопорушення.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 N 1103.

Працівник поліції відповідно до вимог національного законодавства лише висуває підозру, що особа перебуває в стані сп`яніння, після чого працівник поліції зобов`язаний вчинити дії по перевірці стану водія на предмет дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника поліції - пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання, що особа перебуває в адекватному стані, надає відповіді на запитання працівників поліції не спростовує того факту, що водій скоїв порушення п.2.5 ПДР України.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням доказів можливо дійти лише до одного висновку, що під час події водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та скоїв інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Апеляційні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції за ч. 1 ст.130 КУпАП, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та направленні та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Дії, вчинені ОСОБА_2 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для скасування не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/6795/22