П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/595/23

Провадження № 3/348/308/23

26 квітня 2023 року суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Матолич В.В., розглянувши справи, які надійшли з Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопрушення 04.03.2023 о 14 год. 05 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Красна по вул. Шевченка, з ознаками алкогольного сп"яніння, а саме: почервоніння шкіри обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, порушення кординації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в КНП "Надвірнянська ЦРЛ", чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належно повідомлений про час і місце проведення судового розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою. Однак, суд відповідно до вимог КУпАП повинен належно повідомити особу про час і місце проведення судового засідання та забезпечити особі право на справедливий суд. ОСОБА_1 двічі належно повідомили про судове засідання, однак, він у судове засідання повторно не з`явився.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , оскільки він належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, не підтвердив поважних причин неявки.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, суд враховує, що ОСОБА_1 був добре обізнаний з фактом складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення. Вперше від отримання повістки відмовився, повістку про виклик на 26.04.2023 отрима, однак, у судове засідання не з`явився. Слід також звернути увагу і на той факт, що ОСОБА_1 не заявляв жодних клопотань до суду про витребування доказів, виклик свідків і не висловлював своїх міркувань щодо законності складення на нього протоколу.

Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, підстав для скерування справи для додаткового оформлення немає, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, суд вважає, що слід вирішити справу за відсутності ОСОБА_1 та в межах тих доказів, які є у матеріалах справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився. Висновком №20 від 04.03.2023 Комунального некомерційного підприємства "Надвірнянська ЦРЛ" лікар засвідчив відмову ОСОБА_1 від проходження огляду.

Згідно з відеозаписами долученими до матеріалів справи ОСОБА_1 на момент приїзду поліції перебував у лікарні, оскільки отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП. На момент прибуття працівників поліції він лежав, підвестися не міг. Йому було важко говорити. На відеозаписі не зафіковано, що ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки. Йому надавали для продування прилад з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, однак, ОСОБА_1 у зв`язку з отриманими травмами не міг пройти цей тест. Після четвертої спроби продування приладу працівники поліції склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на їх думку неможливість здійснення забору повітря прирівнюється до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також матеріали справи не містять відомостей щодо відмови ОСОБА_1 від відібрання у нього зразків крові та проведення аналізу на вміст алкоголю в крові.

Слід зазначити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адмніністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП тільки у випадку, якщо у ході судового розгляду було доведено, що особа дійсно відмовилася від проходження огляду. Труднощі при продуванні приладу не можуть прирівнюватися до відмови від проходження огляду, за винятком умисного ухилення від його проходження. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Пунктом 1 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суддя доходить висновку, що наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП працівниками поліції не доведена, а отже справа про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП, суддя,

постановила:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову про накладення адміністративного стягнення подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Матолич В.В.