Постанова

Іменем України

14 серпня 2023 року

м. Київ

провадження №33/824/3922/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Лішунова Євгенія Олександровича

на постанову Березанського міського суду Київської області

в складі судді Дудар Т. В.

від 11 липня 2023 року

у справі №356/484/23 Березанського міського суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

22 червня 2023 року ДОП СПД №2 (м. Березань) Броварського ГУП лейтенантом поліції Омельченком В. О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №758864 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 22.06.2023, о 09 год. 00 хв., на АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого батька ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав його нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено потерпілого ОСОБА_2 , а також що у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речі не вилучалися, огляд не проводився. В протоколі також зафіксовано, що матеріальну шкоду не заподіяно. До протоколу додано пояснення та заяву ОСОБА_2 а також пояснення ОСОБА_1 . Заяв та клопотань не надходило.

Постановою Березанського міського суду Київської області від 11 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - Лішунов Є. О. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не врахував обставин відсутності належних та допустимих доказів вчинення психологічного насильства ОСОБА_1 відносно свого батька ОСОБА_2 .

Також вказував, що суд не звернув увагу на те, що протокол складено з порушення строків, визначених ч. 2 ст. 254 КУпАП, без фактичної присутності ОСОБА_1 .

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Додав, що відсутність відео з бодікамери поліцейського, що мали бути додані до протоколу також свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Березанського міського суду Київської області від 11 липня 2022 рокута закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання, призначене на 14.08.2023 ОСОБА_1 та його захисник Лішунов Є. О. не з`явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

У судове засідання, призначене на 14.08.2023 потерпілій ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений своєчасно та належним чином.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Ні Лішунов Є. О. , ні ОСОБА_2 не зверталися до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 14.08.2023, з зазначенням поважних причин і такі докази до суду не подавалися.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі їх у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище, згідно з протоколом серії ВАБ №758864 від 22.06.2022 громадянин ОСОБА_1 , 21.06.2022, о 09 год. 00 хв., на АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого батька, ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав його нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність домашнього насильства, суд посилався на наявні у матеріалах справи докази, а саме: дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №758864 від 22.06.2022; заявою потерпілого ОСОБА_2 від 21.06.2023; рапортом помічника чергового СПД №1 (м. Березань) Броварського РУП ГУ НП у Київській області Руденка В. В. від 21.06.2023; письмовими поясненнями потерпілого від 21.06.2023 та письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 21.03.2023.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення, заявою ОСОБА_2 , який вказав, що його син, ОСОБА_1 влаштував сварку, висловлювався нецензурною лайкою, поясненнями ОСОБА_2 в яких він вказав, що його син ОСОБА_1 влаштував сварку, висловлювався нецензурною лайкою та поясненнях ОСОБА_1 в яких останній зазначив що у них з батьком виник конфлікт, на підставі яких суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 доведена, а його дії, що виразилися у вчиненні домашнього насильства, тобто вчинення дій психологічного характеру (образа батька нецензурною лайкою), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, з висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративних правопорушень.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява його батька ОСОБА_2 .

Так, у заяві ОСОБА_2 на ім`я начальника сектору СПД №1 від 21.06.2023 останній просив прийняти міри до його сина, ОСОБА_1 , який 21.06.2023 близько 09 год. 00 хв., перебуваючи в неадекватному стані, безпричинно влаштував сварку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, пошкодив свій автомобіль та посуд (а.с. 3).

В письмових поясненнях ОСОБА_2 від 21.06.2023 останній пояснив, що 21.06.2023 близько 09 год. 00 хв., його син, ОСОБА_1 , перебуваючи в неадекватному стані, безпричинно влаштував сварку, висловлювався нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, а також пошкодив свій автомобіль та побив посуд. Це все відбувалось протягом останніх трьох років але останнім часом увірвався терпець, після чого він був вимушений викликати працівників поліції для написання відповідної заяви (а.с.4).

В письмових поясненнях ОСОБА_1 від 21.06.2023 останній пояснив, що 21.06.2023 у нього стався конфлікт із ОСОБА_2 , його батьком, з приводу спільного проживання. В даній ситуації винним себе не вважав. На даний час шукає окреме місце проживання, щоб більше не траплялися конфлікти (а.с. 5).

Рапортом на ім`я начальника сектору СПД №1 від 21.06.2023 помічник чергового Руденко Р. В. доповів, що 21.06.2023 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №1440 від 21.06.2023, як домашнє насильство. З фабули ЄО вбачається, що за зареєстрованою подією №101873381, о 10 год. 51 хв., заявником є ОСОБА_2 , а зміст заяви викладено наступним чином: «син агресивно поводиться, кидається в бійку. ШМД не потрібно, просять наряд».

Крім того, зареєстрована подія №101873644, о 10 год. 54 хв., яка приєднана до події №101873381, в якій заявником є ОСОБА_1 , а зміст викладено наступним чином: «батько б`ється, створює нестерпні умови проживання, ШМД не потребує» (а.с. 2).

Докази, які долучені до протоколу, ґрунтується лише на письмовій заяві та письмових поясненнях ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лексикою та погрожував йому фізичною розправою.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що суд розглядає справу лише в межах складеного відносно ОСОБА_1 протоколу серії ВАБ № 758864 від 22.06.2023, встановленню та перевірці підлягали саме обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що ОСОБА_1 образив свого батька нецензурною лайкою, що завдали чи могли завдати шкоди його психічному здоров`ю.

Наявні в матеріалах справи заява та пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , крім іншого висловлювався нецензурною лайкою, не дають можливості безумовно встановити, що така нецензурна лексика була спрямована саме на адресу батька. Крім того, у рапорті поліцейських відсутні відомості про нецензурну лексику чи образи в адрес ОСОБА_2 з боку його сина. Натомість у рапорті йдеться про агресивну поведінку, а також те, що його син кидається в бійку. Крім того, з нього також вбачається, що ОСОБА_1 також викликав наряд та заявляв, що батько б`ється. В поясненнях ОСОБА_1 останній визнав наявність конфлікту з приводу спільного проживання, однак винним себе не вважав.

Таким чином, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою, що завдало чи могло завдати останньому шкоди психічному здоров`ю.

Так, як зазначив, сам ОСОБА_2 , він викликав поліцію, оскільки йому увірвався терпець, однак така обставина не може однозначно свідчити про те, чи могла бути, чи була завдана шкода його психічному здоров`ю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу також на той факт, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, а пояснив, що в нього із батьком сталася сімейна сварка в якій вони обоє приймали участь. Натомість ОСОБА_2 у судовому засіданні змінив свої пояснення, та повідомив суду, що в них із сином виник словесний конфлікт, сварка, а поліцію він викликав, щоб провчити сина, який сварився з дружиною. З сином помирився.

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол, письмові пояснення та заява потерпілого ОСОБА_2 , який в подальшому надав пояснення які не узгоджувалися з наданими поясненнями на місця події. Більше того, надані ОСОБА_2 пояснення у суді, фактично спростували надані ним пояснення та викладені обставини у заяві, на підставі яких було складено протокол.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.01.2023 виник словесний конфлікт, сварка, в якому останні разом приймали участь, внаслідок чого обоє викликали поліцію. Однак, протокол складено лише відносно ОСОБА_2 . Пізніше, як пояснив ОСОБА_2 вони з сином помирились.

Те, що конфлікт між ОСОБА_2 з його сином ОСОБА_5 супроводжувавсявикликом поліції та написанням заяви ОСОБА_2 , автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічногохарактеру.

За наведених обставин суд апеляційної приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Лішунова Євгенія Олександровича - задовольнити.

Постанову Березанського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року стосовно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №7675864 від 22 червня 2023 року, закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик