ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1373/22 Головуючий в 1 інст. Дмитрієва М.М.
Провадження №33/807/334/23 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Мартинишина П.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мартинишина П.В. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжявід 6 березня 2023 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, суддя суду першої інстанції встановив, що 17 березня 2022 року о 10 годині 30 хвилин, у м. Запоріжжя по вул. Космічна, 79-А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився як за допомогою спец.приладу Драгер, так і у лікаря-нарколога, чим порушив Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування відсторонений. Про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Мартинишин П.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою.

Так, зазначає, що ОСОБА_1 дійсно перебував у зазначений час у стані алкогольного сп`яніння, проте не керував транспортним засобом.

Також вказує, що долучений до матеріалів справи диск із відеозаписом з місця події не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ЗАЗ-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, ким саме здійснювалася відео фіксація, що на думку сторони захисту, не дає підстав використати його, як доказ.

Вважає, що за таких обставин, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 був проведений у відповідності до чинного законодавства. Як наслідок, процедура фіксації відмови ОСОБА_1 від запропонованого співробітниками огляду не є належним доказом.

Вказує, що працівниками поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки, а суд розглянув справу у його відсутність та за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Внаслідок чого грубо порушені права ОСОБА_1 , зокрема право на захист, подання доказів, заявлення клопотань тощо.

Просить скасувати постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2023 р., провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Мартинишина П.В., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги без участі його підзахисного, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Мартинишина П.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції під час складання протоколу та судом під час розгляду справи вимог ст. 268 КУпАП, оскільки поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права та обов`язки, а суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його адвоката, апеляційна інстанція виходить із наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 329903 від 17.03.2023 р., поліцейським роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що у протоколі зроблено у відповідній графі запис. ОСОБА_1 від підпису у протоколі відмовився, при цьому будь яких зауважень до протоколу не надав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв.

Перевіряючи довод апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності адвоката Мартинишина П.В., судом встановлено наступне. З матеріалів справи слідує, що в судовому засіданні 09.08.2022 р. адвокат був присутній та підтримав клопотання від 05.08.2022 р., а в подальшому всі засідання відкладалися через різні обставини, зокрема й перебування адвоката Мартинишина П.В. на лікарняному, у відпустці або з інших причин.

Враховуючи наведене вище, суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на захист під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи судом, відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд зауважує на практиці Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, є джерелом права, та наголошує на обов`язок сторін в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення «Пономарьов проти України»).

Матеріали справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності справи, оскільки останній знав, що відносно нього було складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується відеозаписом, на якому співробітник поліції попередив про відповідну дію.

Що стосується інших вимог апеляційної скарги, то апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 329903 від 17.03.2022 р. підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.03.2022 р., диском з відеозаписом події.

Дослідивши вказані вище докази, суд встановив, що у ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, про що було вказано у акті огляду, а також у відповідному направленні.

Одночасно відображено про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820.

Заперечення ОСОБА_1 факту керування автомобілем спростовується відеозаписом події, на якому зафіксовано автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO», поряд з ним ОСОБА_1 , який на питання поліцейського щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння, ствердно киває головою, при цьому жодних заперечень цьому факту не зазначав.

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, а сукупність відображеної на відео інформації переконує у керуванні ОСОБА_1 автомобілем.

Згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 р. за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За змістом апеляційної скарги, адвокат Мартинишин П.В. піддає сумніву процедуру фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Мотивує це тим, що в матеріалах справи наявний диск відеофіксації події та відсутні відомості, хто його здійснював, що, на думку адвоката, не є належним доказом.

Так, відомостями відеоматеріалу зафіксовано факт виявлення працівником поліції у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі, відмова ОСОБА_1 від запропонованого проходження.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів. Що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку в даному випадку під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамерою послугував мобільний телефон, дані про який внесені у протокол, а тому він відповідає критерію належності, відповідно до ст. 250 КУпАП.

На переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, визначену ст.266 КУпАП, а зафіксовані на відео події наявні у достатньому об`ємі задля встановлення обставин, які мають значення у рамках даної справи. При цьому самі зафіксовані обставини, які мали місце за участю ОСОБА_1 не оспорюються апелянтом. Зовнішні ознаки ОСОБА_1 не викликають сумніву щодо обґрунтованості висунутої працівником патрульної поліції вимоги пройти відповідний огляд.

Відеоматеріал також відображає відмову ОСОБА_1 від запропонованого медичного огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_1 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, належним чином вмотивовані, повністю відповідають фактичним обставинам справи, суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Мартинишина П.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2023 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького М.С. Тютюник

апеляційного суду

Дата документу Справа № 333/1373/22