Справа № 297/237/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
12.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., розглянувши в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2023,
Постановою судді Берегівського районного суду від 25.01.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади , вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536,80 грн судового збору.
В оскарженій постанові судді від 25.01.2023 йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за таких обставин.
22.01.2023, близько 20 год. 55 хв., на напрямку 202 прикордонного знаку на околиці с. Дийда (територія Великобийганської ОТГ), на відстані близько 300 метрів від державного кордону, прикордонним нарядом був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно із громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену вище постанову судді від 25.01.2023 змінити в частині накладення адміністративного стягнення в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП з адміністративного арешту на штраф.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки його поясненням щодо вчиненого правопорушення, а саме, те що він щиро розкаюється, вчинив правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання при збігу тяжких сімейних обставин. Судом не було враховано, що в нього є обставини, що пом`якшують відповідальність в розумінні ст.34 КУпАП.
Апелянт вказує, що місцевим судом при призначені йому адміністративного стягнення не було встановлено та враховано його фізичний стан, а саме те, що він хворіє на епілепсію.
Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що він своїми діями не заподіяв нікому матеріальної шкоди.
В судові засідання, які були призначені на 07.04.2023 та 12.05.2023 ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 20.03.2023 21.04.2023. ОСОБА_4 06.04.2023 подав клопотання про відкладення розгляду справи у заявку із поганим самопочуттям. 12.05.2023 ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно із положеннями ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 204-1 КУпАП встановлена відповідальність за незаконне перетинання державного кордону України, за її частиною 2 перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ст.9 Закону України Про Державний кордон України перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Згідно п.6 ч.1 ст.8 Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 248493, 22.01.2023, близько 20 год. 55 хв., на напрямку 202 прикордонного знаку на околиці с. Дийда (територія Великобийганської ОТГ), на відстані близько 300 метрів від державного кордону, прикордонним нарядом був виявлений та затриманий ОСОБА_1 , який спільно із громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП також підтверджується дослідженими апеляційним судом доказами:
- протоколом про адміністративне затримання від 22.01.2023 (а.с.1);
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 23.01.2023 (а.с.3), згідно яких він знайшов в «Телеграммі» номер телефону, де пропонували перетин кордону. Він подзвонив людині і йому сказали приїхати до м. Мукачево. Потім йому сказали, що потрібно їхати в с.Сільце. Він купив білети і чекав до 23 год., згодом йому сказали, що сьогодні не вийде. Його відвезли в отель, потім йому зателефонував ОСОБА_6 (так він представився) і сказав, що приїде машина. Перед цим він познайомився з двома хлопцями и вони втрьох вийшли на вулицю, де стояв білий автомобіль «Фиат». Вони в нього сіли і їхали довго, куди він не знав. Приїхали в якесь село, їх висадили та подзвонив ОСОБА_6 і сказав йти в якомусь напрямку. Вони шли по посадці в якомусь напрямку хвилин 20-25 в напрямку кордону. Міша сказав, як перетнете кордон його набрати. Вони не дошли, їх зупинили прикордонники. Гроші він мав передати на іншому боці, кому він не знав;
- протоколом особистого огляду речей та вилучення речей і документів від 22.01.2023.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 зі змістом протоколу ознайомлений на зрозумілій йому мові, пояснення додані на окремому аркуші, що підтверджується його особистим підписом (а.с.2).
Крім цього, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 подав заяву від 23.01.2023, в якій він свою вину у вчиненому правопорушенні повністю визнає (а.с.7).
Докази, наведені вище, які апеляційний суд визнає належними й допустимими, і зібраними відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що помічник начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) з адміністративно-юрисдикційної діяльності майстер сержант ОСОБА_7 діяв неправомірно при затриманні ОСОБА_1 , при проведенні перевірки та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Диспозицією частини другої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі перетину державного кордону України поза пунктом пропуску у складі групи осіб.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Із апеляційної скарги слідує, що сторона ОСОБА_1 не заперечує факту його перебування 22.01.2023, близько 20 год. 55 хв., на напрямку 202 прикордонного знаку (територія Великобийганської ОТГ), та спроби перетину ним державного кордону України поза пунктом пропуску.
При цьому, апелянт вважає, що постанова підлягає зміні, оскільки місцевий суд не взяв до уваги наявність обставин, які пом`якшують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 має сім`ю, двоє неповнолітніх дітей, хворіє на епілепсію, жодної майнової шкоди не спричинив, тому накладене судом адміністративне стягнення у виді арешту є занадто суворим для нього.
Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, що характеризують особу правопорушника, які б давали суду підстави для призначення більш м`якого адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах справи дані не впливають на вид накладеного адміністративного стягнення.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч.2 ст.204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про пом`якшення призначеного стягнення апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 діяння скоєно в умовах воєнного стану в Україні.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану залишити без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2023 про визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.204-1 КУпАП без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Фазикош