Справа № 526/763/23
Провадження № 3/526/394/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

з участю адвокатів Білоцерківець Г.В., Луценка Д.О., Перскевича П.В.

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, одружений, працює ТОВ «Воєнторг» - торговий представник,

за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

07 березня 2023 року о 20 год 14 хв в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 умисно висловлював погрози та образи в бік своєї дружини ОСОБА_2 , виражався нецензурною лексикою, чим спричинив домашнє насильство психологічного характеру.

ОСОБА_1 вину у вчинені даного правопорушення не визнав, суду пояснив, що ніякого конфлікту не було. Того дня дружина сказала, що дала ОСОБА_3 їх документи для зняття ксерокопій, які вона не віддала, повернувшись з роботи, тому він подзвонив до останньої та став вимагати повернути їх документи. Натомість ОСОБА_4 викликала працівників поліції, які безпідставно склали на нього протокол.

Потерпіла ОСОБА_2 показала суду, що домашнє насильство відносно неї триває протягом багатьох місяців через зловживання чоловіком спиртними напоями, тому вона вирішила з ним розлучитися. З цією метою вона взяла документи та віднесла їх в бібліотеку до ОСОБА_3 аби зняти з них ксерокопії. Згодом до бібліотеки приїхав її чоловік ОСОБА_1 і забрав її звідти, а документи для розлучення залишились у ОСОБА_3 . З них вона повинна була зняти ксерокопії. Вдома ОСОБА_1 , виявивши відсутність документів, вчинив скандал, який тривав протягом 4 годин, в ході якого він її принижував, шантажував, виключав телевізор, відібрав мобільний телефон з якого зателефонував ОСОБА_3 та став їй погрожувати. Остання почула, як вона плаче і викликала працівників поліції, які склали протокол. Після від`їзду працівників поліції ОСОБА_1 продовжив над нею знущатися.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що знає дану сім`ю близько 6-7 років, знаходяться в дружніх стосунках. ОСОБА_5 звернулась до неї з проханням зробити ксерокопії з документів і прийшла до неї на роботу. ОСОБА_6 , дізнавшись, що вона пішла в бібліотеку, відразу ж приїхав і забрав дружину, а документи лишились в неї, з яких вона зробила ксерокопії. Ввечері до неї з телефону ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 і став кричати, щоб віддала документи. Вона почула, що ОСОБА_7 плаче і стривожена, тому викликала працівників поліції. ОСОБА_6 постійно утискав її права, забирав телефон, морально принижував. Почувши того дня плач ОСОБА_7 вона вирішила її захистити.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що він щодня відвідує сім`ю ОСОБА_9 і ніколи ніяких скандалів там не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що в той день їй зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що викликала працівників поліції, бо по телефону почула як ОСОБА_11 плаче і попросила її підійти. По приїзду працівників поліції ОСОБА_12 повідомила їм, що в сім`ї відбувається домашнє насильство: чоловік відбирає в дружини мобільний телефон, не дає ні з ким спілкуватися, ображає. Також повідомила, що в цей же день ОСОБА_6 заскочив до бібліотеки, де знаходилась ОСОБА_5 і став кричати, що ні з ким вона спілкуватися не буде, тільки з його відома, вона повинна показувати йому телефон і він буде її контролювати. Між ними також виник спір за документи про розлучення і ОСОБА_4 надала їй запис телефонної розмови з ОСОБА_6 . Працівники поліції по приїзду спілкувалися з усіма присутніми та відбирали пояснення.

Працівники поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили суду, що прибули до сім`ї ОСОБА_9 за викликом та стали з`ясовувати ситуацію. Виявили, що жінка була стурбована, злякана, в неї тремтів голос і вона боялася залишатися з чоловіком наодинці. Також встановили, що вони розлучаються, чоловік вчиняє сварки, висловлюється в її адресу нецензурною лайкою і дійшли висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства.

ОСОБА_15 показав суду, що прибувши на місце події бачив як його колеги оформляли матеріали, тому відібрав заяву від ОСОБА_16 , яку вона написала добровільно.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП також підтверджується сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, заявою ОСОБА_2 про вчинення відносно неї домашнього насильства, рапортом оперативного чергового, письмовими поясненнями очевидців даної події, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, за яким такий ризик визначено як низький та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Суд вважає, що здобуто достатньо доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_2 .

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення відповідного покарання у виді штрафу, громадських робіт та адміністративного арешту.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо).

Працівники поліції дотримались вказаних вимог та зазначили у протоколі виявлені ними ознаки домашнього насильства: погрози та образи, висловлювання нецензурною лексикою, а також вказали форму насилля психологічного характеру.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, що і мало місце в даному випадку.

Суд також бере до уваги, що Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3, ратифікована Україною 20 червня 2022 року, встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні. Також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Відповідно до Стамбульської Конвенції домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП вчинення домашнього насильства психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Зібрані у справі докази та перевірені в ході судового розгляду обставини справи свідчать про те, що конфлікт було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до дружини ОСОБА_2 і було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між подружжям.

Суд також вважає, що ОСОБА_2 була завдана шкода психологічного характеру, про що вона підтвердила в судовому засіданні, так як вказаний конфлікт привів її до емоційних страждань та переживань і наслідком цього конфлікту стало її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Невизнання своєї вини ОСОБА_1 та заперечення будь яких обставин справи, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд критично відноситься до позиції захисту з приводу того, що ОСОБА_2 не потребувала в даній ситуації ніякого захисту, адже самостійно працівників поліції не викликала, цю подію спровокувала ОСОБА_4 , оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 відібрав у дружини мобільний телефон, з якого і телефонував ОСОБА_3 , тому відповідно остання не могла себе самостійно захистити та викликати працівників поліції. Даний факт зафіксовано в рапорті до протоколу.

Суд також критично відноситься до позиції захисту щодо неможливості потерпілою стороною заявляти клопотання про допит свідків та подавати докази в справах про адміністративні правопорушення і наголошує, що конституційними принципами гарантовано рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Виходячи з матеріалів справи, тяжкості вчиненого правопорушення, відношення до скоєного, суд вважає, що ОСОБА_1 слід піддати стягненню у вигляді штрафу, оскільки він працює, має самостійний заробіток, так як саме таке адміністративне стягнення буде необхідним і справедливим з метою запобігання вчинення правопорушень в подальшому.

Відповідно до ст. 401 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 401, 173-2 ч.1 , 221, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та піддати стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягти з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу 680 грн., а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд.

Головуюча: Л. В. Максименко