Справа №583/1841/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 33/816/234/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 12 грудня 2022 о 00.23 год. в м. Охтирка Сумської області по пров. Лісному, поблизу будинку №3 керував транспортним засобом ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вказаною постановою, суд першої інстанції безпідставно визнав його винним у вчиненні правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що в його діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення Крім того, суддя безпідставно проігнорував його клопотання про витребування доказів щодо справності та відповідності вимогам чинного законодавства приладу, за допомогою якого було проведено його огляд та про перенесення розгляду справи, і як наслідок, розгляд справи як встановлено ст. 278 КУпАП, не проводився, а його права були порушені, оскільки він мав намір бути присутнім при розгляді справи.

Також, апелянт зазначає, що відеозапис, який додано до матеріалів, не містить підтвердження факту його керування транспортним засобом, з вказаного запису вбачається, що він стоїть на вулиці біля заглушеного автомобіля. У момент зупинки поліцейських біля нього, він не був водієм та не керував транспортним засобам, а лише мав намір це зробити, і фактично його саме за намір і було притягнуто до відповідальності. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про номер та серію відеокамери, дату його виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис, відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься СД диск, що є копією, тобто, в матеріалах справи відсутнє джерело походження відеозапису. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу «відеокамери», не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні до нього було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були інспектором поліції, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання. Зазначені вище недоліки не дають можливості встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність правопорушника та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і у даному випадку, належність та допустимість відеозапису, як доказу у даній справі не доведена.

Також апелянт зазначає про те, що рішенням суду першої інстанції його було позбавлено права керувати транспортними засобами, але в ньому відсутні інформація про наявність у нього такого права.

Апелянт вказує, що враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, до протоколу не додано жодного доказу, окрім рапорту, який не може бути доказом, свідки правопорушення відсутні, відеозапис не може бути розглянутий як доказ, наявні підстави для закриття даного провадження.

В судове засідання призначене на 09 год. 30 хв. 23 травня 2023 року до апеляційного суду ОСОБА_1 , в черговий раз, не з`явився, направлені йому на відому суду адресу судові повістки поверталися з відміткою, «за закінченням терміну зберігання» та що вказане повідомлення отримувати «адресат відмовився».

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», позиції, викладеній у постанові ВП ВС № 800/547/17 від 25 квітня 2018 року, ОСОБА_1 вважається таким, що своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду вказаної справи.

У провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з січня 2023 року, і тривалий її не розгляд пов`язаний з тим, що судові засідання неодноразово відкладались, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження того, що останній був повідомлений належним чином про час, день та місце апеляційного розгляд.

Тобто, апеляційним судом було вжито достатньо заходів для забезпечення права ОСОБА_1 на справедливий суд.

Проте, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває його апеляційна скарга, в судові засідання за викликом не з`являється, судові повістки не отримує, апеляційний суд дійшов висновку, що останній не бажає приймати участь у апеляційному розгляді даної справи.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляду в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для подальшого відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року, у відсутність апелянта, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

При цьому, перевіряючи законність прийнятого рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного правопорушення, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2022 року серії ААД №454320, який в повному обсязі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, даними результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 7510», згідно яких останній отримав результат тесту 0,91% проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, згідно з яким результат огляду - проба позитивна 0,91% та відеозаписом, який було долучено працівниками поліції до протоколу.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і ставити під сумнів їх належність та допустимість у апеляційного суду підстави відсутні.

Що стосується доводів апелянта про те, що суддя проігнорував його клопотання про витребування доказів щодо справності та відповідності вимогам чинного законодавства приладу, за допомогою якого було проведено його огляд, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки на підтвердження того, що прилад «Alcotest Drager 7510» мав якісь недоліки чи несправності, що б ставило під сумнів об`єктивність результату, який було отримано за його допомогою, апелянтом надано не було.

При цьому, доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази його керування транспортним засобом, що він мав намір це зробити, і, фактично, саме за намір його і було притягнуто до відповідальності, спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом, який було долучено працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали якого було враховано суддею при прийнятті оскаржуваної постанови, а також, в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, було переглянуто і апеляційним судом.

З вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль, під керуванням, як було з`ясовано ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції, які в першу чергу запитали, чому останній порушує комендантську годину, на що він відповів, що його автомобіль хтось вдарив. При цьому, працівники поліції попросили у ОСОБА_1 надати посвідчення водія, на що останній відповів, що його немає, оскільки він не вспів забрати. При цьому, ОСОБА_1 зазначав про те, що випив пива, що є військовослужбовцем, однак, на підтвердження зазначеного військовий квиток не надав, і в якій військовій частині проходить службу, також, не повідомив. Спочатку, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, ОСОБА_1 відмовився, вказуючи, що немає в цьому сенсу, оскільки він вживав алкоголь, а потім, все ж таки, такий огляд пройшов, результат якого показав 0,91% проміле, з чим останній був згоден і жодних заперечень чи сумніві не виказував.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про номер та серію відеокамери, дату його виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис, відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься СД диск, що є копією, то апеляційний суд, також, вважає їх безпідставними, з врахуванням того, що апелянтом не доведено, що здійснюючи відеозапис на вказану камеру з метою фіксування правопорушення, працівниками поліції було порушено п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», а щодо самого диску, який наявний в матеріалах справи, то апеляційним судом не встановлено обставин, за яких можливо було б вважати відеозапис неналежним доказом, з врахуванням того, що на ньому зафіксовано події, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення саме відносно ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи.

Крім того, вважаючи, що у такий спосіб працівниками поліції було порушено права ОСОБА_1 , останній не був позбавлений можливості, підписуючи протокол про адміністративне правопорушення, зафіксувати ці обставини шляхом складання у ньому заперечень, однак, таких даних протокол про адміністративне правопорушення, не містить.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи наявна довідка від 04 грудня 2022 року, складена старшим інспектором з ОД відділу АП УПП в Сумській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 25 травня 2006 року, а даних про те, що вказане посвідчення у останнього вилучено, чи що він позбавлений права керування транспортними засобами, матеріали справи відсутні, що у свою чергу спростовує доводи апелянта про те, що рішенням суду першої інстанції його було позбавлено права керувати транспортними засобами, якого у нього немає.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння було встановлено суддею суду першої інстанції за результатом повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з врахуванням належних та допустимих доказів «поза розумним сумнівом», з наданням їм правової оцінки, і обставин, за яких справа підлягала б закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, про що просить апелянт в апеляційній скарзі, під час її апеляційного перегляду, не встановлено.

За таких обставин, всупереч доводів апелянта, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.