н/п 3/490/1640/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5537/22
П О С Т А Н О В А

30.08.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

30.10.2022р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ №331135 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з яким останній 30.10.2022р. близько 09:10 год. керував транспортним засобом марки "DAEWOO Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. Садова в районі буд. №18Б, маючи явні ознаки наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло). В порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом медичному закладі згідно висновку №1117.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань від останнього на адресу суду не надходило. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З огляду на вказані обставини, та те що згідно матеріалів справи ОСОБА_1 був ознайомлений зі складанням відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та про розгляд справи судом, за такого суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до протоколів, приходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція зазначеної статті є бланкетною та відсилає у даному випадку на конкретні положення Правил дорожнього руху України.

Так, згідно протоколу серії ААБ №331135 від 30.10.2022р. інспектор поліції кваліфікував дії водія ОСОБА_1 як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України. У якості основних доказів винуватості ОСОБА_1 , поліцейським додано до протоколу медичний висновок №1117 від 30.10.2021р. та оптичний диск з відеозаписом з натільної камери поліцейського.

З матеріалів дослідженого відеозапису з натільної камери поліцейського, доданого до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки одразу погодився пройти огляд на стан сп`яніння, однак обставин проходження огляду в медичному закладі відеозаписом не зафіксовано. Таким чином суд позбавлений можливості надати оцінку діям ОСОБА_1 щодо проходження огляду, а так само і відмови від нього.

У зв`язку з чим медичний висновок №1117 від 30.10.2022р., згідно якого ОСОБА_1 відмовився від лабораторного обстеження, у зв`язку із відсутністю фізіологічного бажання сечовиділення, не може бути беззаперечним доказом порушення п. 2.5 ПДР України.

Інших об`єктивних доказів винуватості ОСОБА_1 не встановлено.

У зв`язку із викладеним, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проведення медичного огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння матеріалами справи однозначно не підтверджено, а неможливість здати біологічні середовища через відсутність фізіологічного бажання не охоплюються положеннями п. 2.5 ПДР України, за такого вважаю що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження щодо нього підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.