Справа № 567/1150/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли від відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, військовий квиток НОМЕР_1

за ч. 2 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення

(відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України ОСОБА_1 роз`яснені)

встановила

15.06.2023 близько 10:40 год. ОСОБА_1 , будучи таким, що протягом року піддавався адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , висловлювався на адресу своєї сестри ОСОБА_2 нецензурними та образливими словами, чинив щодо неї психологічний тиск, чим вчинив домашнє насильство.

15.06.2023 о 21:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 порушив вимогу тимчасового заборонного припису від 15.06.2023 щодо заборони перебування в місці проживання потерпілої ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 на виклики суду не з`явився без повідомлення причин, також він не скористався правом на отримання правової допомоги та не вжив заходів для особистої явки або явки обраного ним захисника з метою участі у судовому засіданні, як і не скористався правом викласти свої доводи або письмові заперечення та надати свої докази на спростування обставин правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину. Постанови про його привід виконані не були.

Відповідно до ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не є обов`язковою.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (Рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України») відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доводів ОСОБА_1 на заперечення обставин, викладених у складених відносно нього протоколах, вважаю за можливе провести розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , на підставі письмових доказів наявних в матеріалах справи.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, виходжу з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена протоколом про адміністративне правопорушення від 15.06.2023 серії ВАБ №939174 та іншими матеріалами справи.

З письмових пояснень ОСОБА_2 , рапорта від 15.06.2023 вбачається, що 15.06.2023 о 10:40 год. її брат ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем їх спільного проживання в АДРЕСА_1 , висловлювався на її адресу нецензурними та образливими словами, погрожував.

Статтею 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З зазначених матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме умисно вчинив дії психологічного характеру по відношенню до своєї сестри, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Відповідно до довідки відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, постанови Здолбунівського районного суду від 29.05.2023 встановлено, що ОСОБА_1 29.05.2023 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 13.11.2022 за ст. 177, ч.2 ст. 175-1, ч.2 ст. 178 КУпАП.

Таким чином, з сукупності доказів встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.1732 КУпАП.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При накладенні адміністративного стягнення судом взято до уваги те, що ОСОБА_1 є працездатною особою, раніше притягувався до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведені обставини та особу правопорушника, при альтернативі стягнень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №938224 від 15.06.2023 ОСОБА_1 ставиться в провину, що він 15.06.2023 о 21:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 порушив вимогу тимчасового заборонного припису від 15.06.2023 щодо заборони перебування в місці проживання потерпілої ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КупАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КупАП.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що суд не наділений повноваженнями надавати іншу правову кваліфікацію діям особи, аніж ту, що визначена у протоколі про адміністративне правопорушення особою, уповноваженою на його складання, оскільки судовий розгляд здійснюється виключно в межах обсягу відомостей та інформації, зафіксованих у протоколі.

На підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.06.2023, надано письмові пояснення ОСОБА_2 .

Водночас, крім письмових пояснень потерпілої, інших доказів фактичних обставин справи, зокрема, копії самого заборонного припису АА288579 від 15.06.2023 вимоги якого відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення порушив ОСОБА_1 , пояснень свідків, в матеріалах справи не міститься.

Разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 .

При цьому протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

За таких умов, суд вважає, що використання як джерела доказу протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №938224 щодо ОСОБА_1 для встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є недостатнім.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Перевіривши матеріали справи, взявши до уваги надані докази, суд приходить до висновку, що сукупність установлених фактичних обставин свідчать про відсутність як власне події інкримінованого адміністративного правопорушення, так і його ознак у діях ОСОБА_1 , що унеможливлює його притягнення до відповідальності за даним фактом та накладення стягнення.

Виходячи з наведеного, за відсутності достатніх доказів, які б беззаперечно та безсумнівно свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1732 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення (за фактом події відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №938224) підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 268 КУпАП України у разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Такий особливий порядок покладено на відповідні органи, які складають протокол про адміністративне правопорушення, зокрема - обов`язок забезпечити правопорушнику доступ до правосуддя та можливість реалізувати своє право на захист, а тому правопорушник може бути не тільки доставлений до суду, а й повинна бути забезпечена його присутність у судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього.

Водночас явка правопорушника при подачі вказаних матеріалів до суду забезпечена не була.

Окрім того, судом двічі 26.06.2023 та 18.07.2023, було винесено постанови про примусовий привід ОСОБА_1 , який не було виконано працівниками ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

З огляду на викладене, оскільки суд не наділений повноваженнями проводити оперативно-розшукові заходи та зазначені дії щодо невиконання приводу, як наслідок, унеможливлюють своєчасний розгляд справи, не сприяють запобіганню адміністративним правопорушенням і завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю необхідним звернути увагу начальника Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, для прийняття відповідних заходів реагування, усунення подібних порушень закону та забезпечення дотримання службовими особами виконання покладних на них повноважень у точній відповідності із вимогами чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.24, 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення

постановила:

визнати ОСОБА_1 таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536,80 грн.

У разі несплати штрафу в 15-ти денний термін, штраф підлягає примусовому стягненню з ОСОБА_1 в порядку ст. 308 КУпАП у подвійному розмірі, а саме: в сумі 680 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 (відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №938224) закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Звернути увагу начальника Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області на допущені порушення законодавства працівниками ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, щодо невиконання приводу у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.