Справа № 444/2059/23
Провадження № 3/444/1151/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Мікула В. Є., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Козакевича Р. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (до зміни адміністративно-територіального устрою- Пустомитівського) району Львівської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Пустомитівським РС ГУДМС України у Львівській області 26.11.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу серії ААД № 453768 від 16 червня 2023 року ОСОБА_1 15.06.2023 року о 23 год. 35 хв. в місті Дубляни по вулиці В. Великого, 15 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, подія фіксувалася на відеореєстратори 471302, 471291, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав на адресу суду письмові пояснення, які підтримав в судовому засіданні.

Із пред`явленим звинуваченням, викладеним у протоколі не погодився та в судовому засіданні пояснив, що він 15.06.2023 року близько 19 год. 00 хв. разом із ОСОБА_3 поїхали автомобілем марки «Skoda», модель «Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 на день народження його похресниці, яка проживає у місті Дубляни, Львівського району Львівської області. При поїздці до будинку, де проживає похресниця, даним транспортним засобом керував він.

Погостювавши, близько 23 год. 30 хв. він з ОСОБА_3 вирішили повертатися додому у село Давидів, Львівського району Львівської області, щоб встигнути приїхати до початку комендантської години.

За кермо сіла ОСОБА_3 , а він сів на заднє пасажирське сидіння, оскільки під час дороги назад додому хотів прилягнути та подрімати, так як відчував головну біль.

Це зокрема бачив і його кум, ОСОБА_4 , який їх із ОСОБА_5 проваджав.

Коли ОСОБА_5 керувала транспортним засобом, він попросив її зупинити транспортний засіб на обочині і пошукати між передніми кріслами автомобіля таблетку від головного болю, однак такої там не було.

Відповідно ОСОБА_5 продовжила рух транспортним засобом, а він згадав, що таблетка мала б бути в автомобільному бардачку, який знаходиться біля крісла переднього пасажира, а тому попросив у ОСОБА_5 подивитися туди.

Вона відкрила бардачок, однак, зважаючи на те, що в ньому було багато речей, сказала, що що вже темно, вона не зможе стежити за дорожньою обстановкою і шукати таблетку в глибині бардачку серед безлічі речей. Після цього він самостійно намагався дістати таблетку з бардачку.

В один момент почув звуковий сигнал та зрозумів, що це подається працівниками поліції.

Ярина при першій нагоді за декілька секунд зупинила транспортний засіб. Через декілька секунд до автомобіля підійшли працівники поліції, які почали заявляти, що водієм транспортного засобу був він, а вони з ОСОБА_3 помінялися місцями.

Звісно, що він це заперечував та чітко із самого початку зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 до оформлення адміністративних матеріалів відносно нього неодноразово заявляв, що водієм транспортного засобу не був.

Через безпідставні вимоги працівників поліції до нього пред`явити посвідчення водія, пройти огляд на стан сп`яніння, вважав, що працівники поліції ставляться до нього упереджено, не будучи водієм, він розумів, що не мав обов`язку пред`являти посвідчення водія.

Як наслідок відмовився від пред`явлення посвідчення водія, постійно він дискусію з працівниками поліції, заперечував свою вину.

Також чітко заявив, що може пройти огляд на стан сп`яніння як пасажир, а не як водій, оскільки ним не являвся, хоча розумів, що такого обов`язку згідно законодавства у нього немає, казав, що працівники поліції мають вимоги ставити саме до водія.

Поліцейський з невідомих для нього причин не зважав на його пояснення, що транспортним засобом він не керував, не пред`являв будь-яких доказів його вини, хоча він вимагав показати будь-які докази того, що він керував транспортним засобом.

Незважаючи на його пояснення, заперечення керування транспортним засобом, працівники поліції не реагували та винесли постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку він оскаржив, а також протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Тобто наголосив, що 15.06.2023 року близько 23 год. 35 хв. він був пасажиром транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , керувала транспортним засобом ОСОБА_3 , саме вона і була водієм, про що він неодноразово зазначав працівникам поліції.

В цьому і могли переконатися працівники поліції, бо коли здійснили зупинку транспортного засобу та підійшли під такий, то мали можливість встановити, що саме ОСОБА_5 зупинила транспортний засіб як водій та перебувала за кермом на місці водія.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Козакевич Ростислав Васильович, подав на адресу суду письмове клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання мотивоване тим, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 15.06.2023 року.

Також жодним із представлених доказів не підтверджується те, що ОСОБА_1 пересідав із місця водія на місце пасажира як про це зазначають працівники поліції.

Наголосив на тих поясненнях, які надані ОСОБА_1 на адресу суду, з яких вбачається, що він заперечує факт керування транспортним засобом, а також те, що він був згідний пройти огляд на стан сп`яніння як пасажир, а не водій.

Звернув увагу на послідовність та логічність дій та поведінки ОСОБА_1 , який із самого початку спілкування із працівниками поліції весь час повторював, що транспортним засобом не керував, заперечував пред`явлене звинувачення, вимагав представлення працівниками поліції доказів на підтвердження керування саме ним автомобілем, вказував, що не зобов`язаний пред`являти посвідчення водія, оскільки не був водієм транспортного засобу, а також наголошував, що в нього нема обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння, такий він може пройти лише як пасажир.

Також адвокатом в судовому засіданні додатково вказано, що пояснення ОСОБА_1 також підтверджуються показами свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Для з`ясування всіх обставин справи судом, враховуючи клопотання сторони захисту, було проведено допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як свідків.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка та за відмову від давання показань без поважних причин, показав, що 15.06.2023 року на день народження його дочки, а своєї похресниці приїхав ОСОБА_1 разом із своєю дівчиною, ОСОБА_3 .

Погостювавши, приблизно о 23 год. 30 хв. вони вирішили повертатися додому щоб встигнути до початку комендантської години.

Він їх проваджав та чітко бачив як за кермо автомобіля сіла ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 сів у автомобіль в якості пасажира.

Саме Ярина і керувала транспортним засобом, коли вона із ОСОБА_1 від`їжджали від будинку, в якому він, ОСОБА_4 , проживає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка та за відмову від давання показань без поважних причин, показала, що 15.06.2023 року близько 19 год. 00 хв. вона разом із ОСОБА_1 поїхали автомобілем марки «Skoda», модель «Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 на день народження похресниці Михайла у місто Дубляни, Львівського району Львівської області.

При поїздці на день народження даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 .

Погостювавши, близько 23 год. 30 хв. вона із ОСОБА_1 вирішили повертатися додому у село Давидів, Львівського району Львівської області, щоб встигнути приїхати до початку комендантської години.

За кермо сіла вона, ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 сів на заднє пасажирське сидіння, оскільки під час дороги назад додому хотів прилягнути та подрімати, скаржився на головну біль.

Те, що вона сідала за кермо і була водієм транспортного засобу бачив точно ОСОБА_4 , який виходив та проваджав їх біля будинку.

Коли вона керувала транспортним засобом, ОСОБА_6 попросив її зупинити автомобіль на обочині і пошукати між передніми кріслами автомобіля таблетку від головного болю, однак такої там не було.

Відповідно вона продовжила рух транспортним засобом, а ОСОБА_1 почав говорити, що таблетка мала б бути в автомобільному бардачку, який знаходиться біля крісла переднього пасажира, попросив її подивитися туди.

Відкривши бардачок, вона побачила, що в ньому було багато речей та сказала ОСОБА_1 , що вже темно, не може стежити за дорожньою обстановкою і шукати таблетку в глибині бардачку серед безлічі речей, навіть в один момент частково з`їхала з дороги на обочину в процесі руху.

Після цього ОСОБА_1 , перебуваючи на задніх кріслах автомобіля, намагався сам дістати таблетку з бардачку.

В один момент вона почула звуковий сигнал.

Розхвилювалася, оскільки не розуміла, чи це подано вимогу надати дорогу чи вимогу про зупинку, так як вперше була зупинена працівниками поліції.

Після почутого звукового сигналу автомобіля поліції, при першій нагоді, вона відразу ж зупинила транспортний засіб.

Через декілька секунд до автомобіля підійшли працівники поліції, які почали заявляти, що водієм транспортного засобу була не вона, а ОСОБА_1 , що вони пересіли, тобто помінялися місцями в автомобілі із ОСОБА_1 , почали здійснюванти на неї психологічний тиск.

Вона розхвилювалася, оскільки вперше була зупинена працівниками поліції, не розуміла, що вона порушила, які можуть бути наслідки для неї, однак сказала працівникам поліції, що вона керувала транспортним засобом, але на її пояснення вони не зважали.

Вказала, що чула як і ОСОБА_1 неодноразово заявляв поліцейським, що він не керував транспортним засобом, може пройти огляд на стан сп`яніння як пасажир.

Чітко зазначила, що вона була водієм транспортного засобу 15.06.2023 року близько 23 год. 35 хв., а ОСОБА_1 був пасажиром у даному автомобілі та перебував на задньому місці пасажира.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, покази свідків, вивчивши клопотання адвоката, проаналізувавши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази кожен окремо та їх в сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для з`ясування всіх обставин справи судом, повноти розгляду справи судом було детально досліджено протокол про адміністративне правопорушення, а також відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, проаналізовано такі з врахуванням пояснень ОСОБА_1 та показами свідків.

З відеозапису «сlip-0.mp4» з нагрудної камери працівника поліції № 471320 та з відеозапису «сlip-8.mp4» нагрудної камери працівника поліції № 471291 вбачається момент зупинки транспортного засобу марки «Skoda», модель «Octavia», номерний знак НОМЕР_3 працівниками поліції.

Переслідування даного автомобіля поліцією не зафіксовано, а відразу після подання екіпажем поліції звукового сигналу про зупинку, такий був зупинений.

Через декілька секунд працівники поліції були біля транспортного засобу марки «Skoda», модель «Octavia», номерний знак НОМЕР_3 та один із працівників відкриває задні праві двері, через які виходить ОСОБА_1 , а в цей момент на місці водія перебуває особа жіночої статті.

Із самого початку спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 заперечує керування ним транспортним засобом, вказує, що сидів на задньому кріслі автомобіля.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 зафіксовані і в подальшому на інших відеозаписах.

З представлених відеозаписів вбачається, що працівники поліції заявляють, що бачили як ОСОБА_1 пересідав із одного місця в автомобілі на інше разом із особою жіночої статті по імені Ярина, а як встановлено судом, ОСОБА_3 .

Дані твердження працівників поліції ОСОБА_1 також заперечує, вимагає пред`явити докази, що зафіксовано також на долучених до матеріалів справи відеозаписах.

Суд враховує, що відеозаписів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 15.06.2023 року о 23 год. 35 хв. в місті Дубляни по вулиці В. Великого, 15, керував транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 та зупинку такого працівниками поліції, пересідання ОСОБА_1 із місця водія на місце пасажира матеріали справи не містять.

Сам працівник поліції на відеозаписі підтверджує, що такі відсутні.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом».

Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) «Кожний транспортний засіб чи склад транспортним засобів, які знаходяться в русі, повинні мати водія».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повинен містити дві обов`язкові ознаки: 1) керування транспортним засобом; 2) перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Суд враховує покази свідка ОСОБА_4 , який вказав, що бачив як ОСОБА_3 сідала за кермо транспортного засобу 15.06.2023 року близько 23 год. 30 хв., а ОСОБА_1 як пасажир, що саме ОСОБА_3 керувала автомобілем.

Також суд бере до уваги і покази свідка ОСОБА_3 , яка підтвердила, що саме вона 15.06.2023 року о 23 год. 35 хв. в місті Дубляни по вулиці В. Великого, 15, керувала транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 .

Підстав сумніватися у показах свідка ОСОБА_3 у суду немає, оскільки з представлених відеозаписів вбачається, що після того як було подано звуковий сигнал екіпажем поліції автомобіль був зупинений, переслідування не відбувалося, а від моменту зупинки (паркування) транспортного засобу до моменту, коли працівники поліції підійшли до автомобіля, минуло декілька секунд, ОСОБА_3 перебувала на місці водія.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що має посвідчення водія.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 15.06.2023 року о 23 год. 35 хв., також жодним із представлених доказів не підтверджується те, що ОСОБА_1 пересідав із місця водія на місце пасажира як про це зазначають працівники поліції на відеозаписі.

Навпаки представлені відеозаписи, а також покази свідків підтверджують правдивість пояснень ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_1 повністю відповідають тим показам, які надані свідком ОСОБА_3 , є логічними та послідовними.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 , відсутність доказів на спростування таких, зокрема відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 15.06.2023 року близько 23 год. 35 хв., навпаки беручи до уваги зафіксоване на відеозаписі про те, що за кермом автомобіля після зупинки транспортного засобу перебуває особа жіночої статті, ОСОБА_3 , яка підтверджує факт керування автомобілем, в тому числі і будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, покази свідка ОСОБА_4 , який підтвердив, що бачив як за кермо автомобіля сідала ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 сідав у такий на місце пасажира, відсутність у справі будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували слова поліцейських на відеозаписах про те, що ОСОБА_1 пересів із місця водія на місце пасажира, зважаючи на встановлені судом обставини, зокрема незначний проміжок часу (декілька секунд) від моменту подання екіпажем поліції вимоги про зупинку за допомогою звукового сигналу до зупинки транспортного засобу та від моменту зупинки транспортного засобу до моменту, коли працівники поліції підійшли під такий, що також по часу тривало декілька секунд, тобто зважаючи на відсутність однієї з ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 є недоведеною.

Додатково щодо відмови від проходження огляду ОСОБА_1 на стан спА`яніння, то суд враховує, що ОСОБА_1 неодноразово заявляв, що згідний пройти огляд на стан сп`яніння, але як пасажир.

Також суд враховує, що в матеріалах справи є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 394546 від 16.06.2023 року, яка складена інспектором взводу № 2 роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Дорош Романом Орестовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Як пояснив ОСОБА_1 та як встановлено судом із сайту Судової влади України, дана постанова ОСОБА_1 оскаржена в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення із адміністративним позовом в Пустомитівський районний суд Львівської області.

У справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 15.06.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Викладене у рапорті працівника поліції не береться судом до уваги як беззаперечний доказ, оскільки це не підтверджується іншими доказами, крім того рапорт працівника поліції є адресований начальнику УПП у Львівській області, тобто є внутрішнім документом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу доведеності вини особи.

Матеріалами справи не спростовані покази ОСОБА_1 , навпаки наявні відеозаписи з врахуванням показів свідків повністю підтверджують правдивість таких.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Ч. 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

А тому суд приходить до висновку, що справа про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, відсутні належні та допустимі докази вини останнього.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а тому відповідно судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, статтями 266, 283, ч. 2 ст. 284, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення- закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області в порядку ст. 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Мікула В. Є.