Справа № 453/996/22 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 33/811/960/23 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Гриневича Михайла Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 14 червня 2023 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536,80грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 17 серпня 2022 року, о 17 годині 08 хвилині, в с. Дубина, Стрийського району, Львівської області, траса М-06 Київ-Чоп, керував транспортним засобом марки «CITROEN С4», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Drager, ALCOTEST 6820», тест №509, результат 2.55 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гриневич М.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вважає постанову місцевого суду незаконною, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було вчинено дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух, відповідно до призначення і технічної можливості.

Наголошує, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у відсутності двох свідків, відеозапис події не є безперервний та не відображає події в повному обсязі, окрім того відсутнє письмове направлення водія на огляд у медичний заклад.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи не містить моменту руху та зупинки транспортного засобу, повний перебіг спілкування з водієм, та час зазначений на відео не відповідає часу зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім того у протоколі про адміністративне правопорушення наявні виправлення.

20 липня 2023 року та 25 липня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гриневич М.М. у судові засідання апеляційного суду не прибули, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гриневича М.М.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №338274 від 17 серпня 2022 року (а.с. 15), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CITROEN С4», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проведено у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер», у присутності двох свідків;

- інформацією з роздруківки приладу «Drager Alcotest 6820» (а.с. 14), відповідно до якої огляд було проведено о 17 год. 17 хв., 17 серпня 2022 року, результат огляду 2,55 проміле, з результатом водія ознайомлено;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 13), відповідно до якого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітке мовлення), проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager 6820» (результат 2.55 проміле), з результатом водій погодився, що підтвердив своїм підписом;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному порядку серії БАВ №336252 від 17 серпня 2022 року (а.с. 12), згідно із якою водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із невиконанням вимог дорожньої розмітки 1.1 ПДР України;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 11), в яких він зазначав, що працівниками поліції його було зупинено у зв`язку із порушенням ПДР України, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (результат 2,55 проміле), зазначав, що алкоголю не вживав;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що водієві надано герметично запаковану трубочку, роз`яснено порядок проведення огляду, перевірено газоаналізатор на вміст алкоголю (прилад чистий), проведено тест на приладі «Драгер», результат 2,55 проміле, зазначав, що вживав алкоголь 15 числа, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, від якого він відмовився, повідомлено водія, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, відсторонено його від керування транспортним засобом.

Доводи апелянта, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 виконував функції водія, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення ПДР (копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному порядку серії БАВ №336252 від 17 серпня 2022 року (а.с. 12)), окрім того, з відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначав, що везе дітей в табір.

Твердження апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у відсутності двох свідків апеляційний суд розцінює критично, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №338274 від 17 серпня 2022 року (а.с.15), вбачається, що такий було складено в присутності свідків ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , які підписалися у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи сторони захисту, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не є безперервним, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За таких обставин, суд вважає доводи апелянта щодо безперервності відеофіксації неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду та його відмову від проходження такого огляду в медичному закладі.

Апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги проте, що працівниками поліції не долучено до матеріалів справи направлення на огляд водія у медичний заклад.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно із ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною Інструкцією не передбачено, що таке направлення долучається до матеріалів судової справи, окрім того з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що водій не висловлював бажання пройти огляд в медичному закладі, а навпаки відмовився від такого огляду.

Аргументи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки у такому протоколі допущені виправлення, не беруться до уваги апеляційного суду.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №338274 від 17 серпня 2022 року, вбачається, що такий складено щодо водія ОСОБА_1 , 17 серпня 2022 року, щодо події, яка відбулася о 17 год. 08 хв., а тому, апеляційний суд зазначає, що виправлення, допущене у протоколі не впливає на допустимість такого доказу, не спростовує вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак не є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень Сколівським районним судом Львівської області вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинені ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Гриневича М.М. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Сколівського районного суду Львівської області від 14 червня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу його адвоката Гриневича Михайла Миколайовича- без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.