Справа № 163/764/23
Провадження № 3/163/347/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.

з участю секретаря Кузьміної А.В.,

представника Волинської митниці Кунєвої З.Ю.,

захисника особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду направлені Волинською митницею матеріали справи за протоколами №№0081/20500/23, 0080/20500/23 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.483 МК України

ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), громадянина Республіки Казахстан, керівника компанії "W&Shipping Ukraine" LLC (вул.Марджанішвілі, буд.6, м.Тбілісі, Грузія), паспорт № НОМЕР_1 , виданий 29.08.2017, РНОКПП невідомий,

в с т а н о в и в :

Інспекторами Волинської митниці складено протоколи про те, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, при таких обставинах.

Згідно з протоколом №0081/20500/23 в зону митного контролю митного поста "Устилуг" Волинської митниці в напрямку в`їзд в Україну 14.02.2023 в`їхав автомобіль "IVEKO" з номерними знаками НОМЕР_2 / НОМЕР_3 .

Водій даного транспортного засобу ОСОБА_5 до митного контролю подав інвойс №1151-11 від 10.02.2023, CMR від 13.02.2023.

Згідно з цими документами переміщувався вантаж «Автомобіль Fiat 500 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ; човен "FORESTER 160", 1984 року виготовлення, кузов № НОМЕР_5 ; причіп до човна "TRACKER" 1984 року виготовлення".

Відправником в документах вказано компанію "W&Shipping Ukraine" LLC (Грузія), одержувачем ДП "Український термінал". (Україна).

Під час здійснення відповідних митних формальностей та проведення повного митного огляду вищевказаного товару із залученням експерта-спеціаліста Спеціалізованої лабораторії з питань експертиз та досліджень Держмитслужби України, встановлено, що човен "FORESTER 160", 1984 року виготовлення, кузов № НОМЕР_5 , оснащений навісним двигуном марки "EVINRUDE", проте документів, що свідчили б про переміщення даного двигуна до митного контролю надано не було.

Згідно з протоколом № 0080/20500/23 в зону митного контролю митного поста "Устилуг" Волинської митниці в напрямку в`їзд в Україну 14.02.2023 в`їхав автомобіль "Renault Master" з номерними знаками НОМЕР_6 / НОМЕР_7 .

Водій даного транспортного засобу ОСОБА_6 до митного контролю подав інвойс №1151-10 від 10.02.2023, CMR від 13.02.2023.

Згідно з цими документами переміщувався вантаж «Автомобіль Ford Focus 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_8 ; човен "TRACKER 2018 TRACKER PRO V165", 2018 року виготовлення, кузов № НОМЕР_9 ; причіп до човна "TRACKER" 2018 року виготовлення".

Відправником в документах вказано компанію "W&Shipping Ukraine" LLC (Грузія), одержувачем ДП "Український термінал". (Україна).

Під час здійснення відповідних митних формальностей та проведення повного митного огляду вищевказаного товару із залученням експерта-спеціаліста Спеціалізованої лабораторії з питань експертиз та досліджень Держмитслужби України, встановлено, що човен "TRACKER 2018 TRACKER PRO V165", 2018 року виготовлення, кузов № НОМЕР_9 , оснащений навісним двигуном марки "MERCURY", проте документів, що свідчили б про переміщення даного двигуна до митного контролю надано не було.

За кожним з протоколів дії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) з посиланням на п.п.7, 43 ст.4, ч.2 ст.459 МК України кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України як спрямовані на переміщення через митний кордон з приховуванням від митного контролю за ознакою подання митному органу документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх маркування та номерів необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) на розгляд справи в суді не з`явився; заяв чи клопотань щодо суті протоколу та процедури його розгляду не подав, свої права та інтереси доручив представляти адвокату Лилику В.В.

Його захисник адвокат Лилик В.В. висловив свою правову позицію про відсутність в діях його підзахисного складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.483 МК України, просив провадження в справі закрити, а тимчасово вилучені товари повернути. Надав пояснення аналогічні змісту свого письмового клопотання про закриття провадження в справі.

Представник Волинської митниці під час розгляду протоколу заявила, що вважає доведеною винуватість ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні порушення митних правил, просила накласти стягнення в межах санкцій ч.1 ст.483 МК України, стягнути витрати митниці і судовий збір.

Дослідженням доказів по справі встановлено таке.

Факт переміщення вилучених по справі товарів через митний кордон України доведений протоколом про порушення митних правил, поданими до митного контролю товарно-супровідними документами і по справі не оспорюється.

Згідно з ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 487 МК України визначено, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

В рішенні "Надточій проти України" Європейський Суд з прав людини у справі зазначив, що "положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції".

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Авшар проти Туреччини" в оцінці доказів Суд встановив стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, в справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст.483 МК України встановлена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, в тому числі, шляхом надання одним товарам вигляду інших або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, країни походження, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів.

Аналіз вказаної норми свідчить, що таке порушення митних правил вчиняється лише з прямим умислом.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно із ч.2 ст.459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути ... при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Пунктом 43 ст.4 МК України визначено, що посадовими особами підприємств є керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.5 ст.65 ГК України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Отже, за доведеності вини (прямого умислу) на приховування товарів, які переміщуються від підприємств або підприємствами-перевізниками, або в адресу підприємств, може наставати відповідальність цих підприємств (залежно від вчинення конкретних дій для приховування товарів), а від імені підприємств таку відповідальність може нести і керівник, якщо він в тій чи іншій мірі причетний до приховування.

При цьому з огляду на правову конструкцію диспозиції ч.1 ст.483 МК України відповідальність може наставати як за фізичне переміщення товарів через митний кордон, так і за вчинення дій, спрямованих на таке фізичне переміщення товарів іншими особами, які можуть і не бути обізнаними з протиправними діями посадових осіб підприємств.

За цим протоколом ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ) як керівнику компанії "W&Shipping Ukraine" LLC в провину ставиться вчинення дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу документів, що містили неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх маркування та номерів необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Частиною 1 ст.483 МК України передбачена відповідальність як за переміщення, так і дії, спрямовані на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю.

Таким чином, законом визначена можливість притягнення до відповідальності і особи, яка фізично не переміщувала товар через митний кордон та не подавала документи, однак вчиняла дії, спрямовані на таке переміщення.

Одержувачем та декларантом товару згідно митної декларації є ДП "Український термінал".

З відповіді декларанта - ДП "Український термінал" вбачається, що дане підприємство діяло згідно договору-консигнації №1151 від 18.11.2022 та не являється покупцем чи замовником товару, що переміщувався в автомобілях "IVEKO" з номерними знаками НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , та "Renault Master" з номерними знаками НОМЕР_6 / НОМЕР_7 , відповідно до інвойсів №№1151-11, 1151-10 від 10.02.2023 та CMR від 13.02.2023, а лише прийняло на себе зобов`язання по обслуговуванню товарів товариства "W&Shipping Ukraine" LLC. На виконання умов договору ДП "Український термінал" отримало від товариства "W&Shipping Ukraine" LLC товаросупровідні документи, які в подальшому і подавались до митного контролю.

Із письмових пояснень водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що останні отримали документи на переміщуваний товар під час загрузки автомобіля в Литовській Республіці, які і подавали під час проходження митного контролю.

Із товарно-супровідних документів, а саме: інвойсів №№1151-11, 1151-10 від 10.02.2023 та CMR від 13.02.2023, встановлено, що відомості про наявність навісних двигунів марки "EVINRUDE" та "MERCURY" в таких документах відсутні.

Доводи захисника про те, що виявлені навісні двигуни були придбані разом з човнами і не є окремою позицією, а є складовою човна, спростовані в судовому засіданні наданими митним органом перекладом свідоцтв на право власності водного транспортного засобу.

Зокрема, із свідоцтва про право власності на човен FORESTER 160", 1984 року виготовлення, кузов № НОМЕР_5 , встановлено, що інформація щодо пробігу одометра відсутня, а з огляду на застереження в свідоцтві про покарання за неправдивість викладених в ньому фактів чи неправдиві відомості про пробіг одометра, приводить до висновку про відсутність в даному придбаному водному транспортному засобі двигуна, як його складової частини.

Крім цього, така інформація вказана із попередженням про можливість застосування штрафу та/або ув`язнення за не заповнення або надання неправдивої інформації щодо пробігу одометра у зв`язку із передачею права власності.

Із свідоцтва про права власності на човен "TRACKER 2018 TRACKER PRO V165", 2018 року виготовлення, кузов № НОМЕР_9 , вбачається, що підвісний мотор відсутній.

Отже, надані митним органом докази в сукупності однозначно вказують на те, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) вказав неправдиві відомості щодо переміщуваних товарів, а значить його діяння містить об`єктивну сторону правопорушення дії, спрямовані на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю.

У зв`язку з цим встановлено підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) передбачених ч.1 ст.483 МК України складу правопорушень, а саме вчинення дій, спрямованих на переміщення вказаних товарів з приховуванням від митного контролю товару, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх маркування та номерів необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

При вирішення питання про обсяг відповідальності ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) встановлено таке.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.ст.33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, що є дуже великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

Частина 1 статті 483 МК України в разі доведеності вини особи передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів з конфіскацією цих товарів.

Таке стягнення є безальтернативним і позбавляє суд врахувати характер і суспільну шкідливість правопорушення та особу винного.

З огляду на сформульовані Конституційним Судом України підходів до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини вказав, що „ для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 8194; Gogitidze and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

Розглядаючи питання допустимих меж обмеження гарантованого Конституцією України права власності, Конституційний Суд України зазначав: право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства. При обмеженні права власності в інтересах суспільства пропорційними можуть вважатися такі заходи, які є менш обтяжливими для прав і свобод приватних осіб з-поміж усіх доступних для застосування заходів";- при обмеженні права власності в інтересах суспільства необхідними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а ті з них, які здатні досягти легітимної мети на тому самому якісному рівні. Тобто законодавець зобов`язаний обирати той вид адміністративного стягнення, який менш обтяжливий для прав і свобод особи у конкретному випадку, і насамперед має визначити адекватну міру адміністративної відповідальності для досягнення її мети, тоді як суди забезпечують індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи у межах законодавчо визначеної санкції.

За вказаних обставин суд при призначення міри відповідальності ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) виходить із принципу альтернативності покарання а саме: штраф з конфіскацією чи без такої, і за фактичними обставинами цієї справи прийшов висновку про накладення штрафу із конфіскацією, оскільки умисел був направлений на свідоме переміщення моторів з приховуванням під приводом переміщення цілісного човна з мотором, коли відсутність моторів була прямо зазначена у відповідних сертифікатах, що досліджувались судом.

З порушника відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VI підлягає стягненню судовий збір у відповідному розмірі, а з врахуванням приєднаних до протоколу довідок митниці витрати митного органу на зберігання товарів протягом 124 діб за курсом НБУ на дату розгляду справи в порядку ст.ст.519, 520 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 165 107 (сто шістдесят п`ять тисяч сто сім) гривень з конфіскацією у власність держави товару вилученого за протоколами про ПМП №№0081/20500/23, 0080/20500/23: двигуна човнового підвісного марки "EVINRUDE", моделі "E110TLCDC", вартістю 44 431 гривню, та двигуна човнового підвісного марки "MERCURY", моделі "90EXLPT", вартістю 120 676 гривень.

Штраф в розмірі 165 107 (сто шістдесят п`ять тисяч сто сім) гривень підлягає стягненню на рахунок UA5003500 в Казначействі України (ЕАП) (, отримувач ГУК у Волинській області/село Вишнів, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу "адміністративні штрафи та інші санкції "05" Державна митна служба України").

Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) в користь Волинської митниці витрати по справі на зберігання товарів в розмірі 3 713 (три тисячі сімсот тринадцять) гривень на рахунок UA1160491 в Державній казначейській службі України, місто Київ (МФО 820172, , призначення платежу "за зберігання товарів").

Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) в користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А.Шеремета