Номер провадження: 33/813/886/23
Номер справи місцевого суду: 946/2428/23
Головуючий у першій інстанції Яковенко І. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №227827 від 03.04.2023 року, про те, що 03 квітня 2023 року о 01:00 годині ОСОБА_1 на 240 км а/д М-15 Одеса Рені на Бухарест керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці), але від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, порушивши вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм держави Україна. Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Однак, з сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 як особа, яка керує транспортним засобом, в порушення вимог вказаного п. 2.5 ПДР на вимогу поліцейських пройти у встановленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився. При цьому на ступінь вини притягуваного ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР не може вплинути не застосування після складання протоколу про адміністративне правопорушення такого заходу забезпечення провадження в справі про адміністративне правопорушення як тимчасове затримання транспортного засобу працівником уповноваженого підрозділу Національної поліції, передбачений ст. 265-2 КУпАП. Так, ч. 1 ст. 265-2 КУпАП встановлено не безумовне застосування цього заходу забезпечення провадження, а передбачені певні передумови, які дають поліцейському підстави для його застосувати. Крім того, ч. 2 ст. 265-2 КУпАП передбачений обов`язок поліцейського надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а ч. 3 зазначеної статті КУпАП встановлені випадки, коли транспортний засіб взагалі не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. В решті решт, невжиття поліцейським заходів забезпечення провадження не звільняє притягуваного від неухильного виконання вимог ПДР. За показаннями свідка ОСОБА_2 , саме йому як тверезому водію був виданий автомобіль притягуваного після оформлення протоколу, і вони з притягуваним залишили місце події на цьому автомобілі під його ( ОСОБА_2 ) керуванням. Тому суд також не приймає посилання ОСОБА_1 в письмових запереченнях і на ці обставини. Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених доказів поза розумним сумнівом дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.

Вимоги, наведені в апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційних скарг обґрунтовано тим, що визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не встановив чи правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, було вчинено адміністративне правопорушення чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з?ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР встановлена відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Одеський апеляційний суд по справі № 946/3181/22 від 18.10.2022 року зазначив: «...при складанні протоколу за ст. 130 КУпАЛ, у разі порушення водієм п. 2.5 ПДР, працівниками поліції мають бути надані докази щодо: 1. керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2. наявності ознак сп?яніння; 3. відмови від проходження огляду. Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження...». Доказова база має бути спрямована, крім іншого, на доведення обставин щодо керування транспортним засобом саме особою відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Для виявлення правопорушення транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, тобто, до зупинки транспортний засіб має знаходитися в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли транспортний засіб рухається. Саме по собі знаходження особи у транспортному засобі навіть і за кермом у стані сп?яніння не має наслідком склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, так як така особа не керує транспортним засобом. Чинне законодавство, зокрема Правила дорожнього руху, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення наведено в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N°14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив: «.. само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані...». Відповідно до висновків Одеського апеляційного суду у справах № 522/7346/19 від 02.03.2020 року, №523/1334/20 від 15.06.2020 року: «... знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оскільки саме по собі перебування особи в транспортному засобі, в тому числі й на місці водія, не доводить факт керування транспортним засобом...». Крім того, Одеський апеляційний суд у справі № 522/1939/22 від 09.09.2022 року зазначив: «. транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває біля свого транспортного засобу, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом...». На відеозаписах, наявних у матеріалах справи, відсутній момент руху та зупинки транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_2 . Так, виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції зазначив: «. доказів, у тому числі показань та/або відеозаписів з фіксацією саме руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не є обов?язковим...». З вказаного виходить, що суд першої інстанції власною постановою по цій справі констатував відсутність фіксації факту руху транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак НОМЕР_3 та факту керування ним ОСОБА_1 проте останнього визнав винним та притягнув до адміністративної відповідальності. Інших об?єктивних доказів факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом матеріали справи не містять. До того ж, суд першої інстанції не взяв до уваги, що незалежно від наявності відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння, він як особа, відносно якого достатніх доказів факту керування транспортним засобом матеріали справи не містять, не є суб?єктом адміністративного правопорушення. Зазначене узгоджується з правовим висновком суду апеляційної інстанції, викладеного в постанові Одеського апеляційного суду по справі № 523/565/23 від 24.03.2023 року. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_1 на момент зупинки автомобіля перебував у статусі особи, яка згідно п. 2.5 ПДР України зобов?язана на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп?яніння, постанова суду першої інстанції про доведеність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст, 130 КУпАП, є незаконною та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Крім того, в порушення положень ч. 2 ст. 256 КУпАП, п. 2 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 N° 1395, до протоколу не долучені письмові пояснення ОСОБА_5 від 03.04.2023 року, які були надані на місці складання адміністративних матеріалів працівнику поліції на окремому аркуші, якими ОСОБА_1 надав пояснення за обставинами справи та свої зауваження та заперечення. Через вчинення таких дій працівником поліції, суду не надано всіх документів, які мають пряме відношення до цієї справи. Однак на думку скаржника суд першої інстанції не дослідив ці обставини в повній мірі та не відреагував належним чином на клопотання ОСОБА_1 про направлення протоколу для належного оформлення, яким останній звернув увагу суду на встановлені порушення ч. 2 ст. 256 КУпАП, що має суттєве значення для подальшого розгляду справи та прийняття законного, обґрунтованого рішення суду. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів в справі про адміністративне правопорушення. Також скаржник посилаючись на ст.ст. 251,252 КУпАП, практику ЄСПЛ, Конвенції про захист прав людини, Конституцію України, вважав, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги без його участі.

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №227827 від 03.04.2023 року, про те, що 03 квітня 2023 року о 01:00 годині ОСОБА_1 на 240 км а/д М-15 Одеса Рені на Бухарест керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці), але від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, порушивши вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень представників, особи що притягається до адміністративної відповідальності., яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Судом першої вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ№227827 від 03 квітня 2023 року;

- диск з відеофіксацією правопорушення (а.с.5);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3).

Аналіз наданих доказів неможливо здійснювати без безпосереднього дослідження долучених відеозаписів.

Так, до протоколу долучено диск із записами із боді-камер, які зазначені в протоколі, та з аналізу яких, встановлено таке.

На відеозаписі події правопорушення з однострою поліцейських зафіксовано, як з автомобіля «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_1 з боку сидіння для водія вийшов саме ОСОБА_1 . На відеозаписі подій цього правопорушення з однострою поліцейських також зафіксовано, як працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку, при цьому посилались на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Після цього поліцейським чітко було повідомлено ОСОБА_1 про те, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Більш того, при зупинці транспортного засобу він не виказав жодного заперечення щодо того, що не він керував транспортним засобом, і навпаки, неодноразово зазначав працівникам поліції, щоб його відпустили, оскільки він має намір відвести товариша до лікарні.

Також з відеозаписів вбачається, що притягуваний ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими з приводу його проходження огляду на стан сп`яніння неодноразово та чітко казав: «я ж просто так, нуу, якщо би я був випивший, я самовбивця? Не знаю, я би їхав?», «хлопці, може бути, й випили, я ж не дурак», «ви мене тут на блокпосту зупинили», «я просто так не їхав би і цих хлопців не відвозив би в лікарню», «я не пив, якщо би пив, я би не їхав цією дорогою», «я хлопця в лікарню відвожу», «я хлопця відвезу, залишу його в лікарні і назад повернуся через 5 10 хвилин», «я в комендантську годину просто так не рухався би», «ми не знахабніли, я його везу в лікарню». При цьому притягуваний ОСОБА_1 категорично відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, посилаючись на те, що він працівник МНС, пред`являючи посвідчення. Також присутній на місці пасажир на пропозицію поліцейських викликати йому швидку допомогу виказав прохання про те, що хоче, щоб його саме притягуваний ОСОБА_1 відвіз, на що йому відповіли, що притягуваний його не відвезе. Разом з цим, ані притягуваний ОСОБА_1 , ані його пасажири, жодного разу і жодним чином не вказали і не пояснювали, що не притягуваний ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а якась інша особа. Навіть після роз`яснення ОСОБА_1 наслідків його відмови пройти огляд на стан сп`яніння як водія транспортного засобу у виді вилучення посвідчення водія та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, жодним чином не заперечив та не зазначив, що він не виконував функції водія транспортного засобу і ним щойно перед зупинкою на блокпосту не керував.

Усі вказані фрази та зафіксована обстановка на досліджених судом відеозаписах достеменно та однозначно вказують на те, що перед зупинкою поліцейськими транспортного засобу на блокпосту на в`їзді в м.Ізмаїл саме притягуваний ОСОБА_1 ним керував і саме він мав намір продовжити керування ним. У суду не залишається сумнівів у тому, що цей транспортний засіб перед зупинкою на блокпосту рухався, адже він опинився на цьому режимному об`єкті блокпосту, на якому стоянка цивільних транспортних засобів виключається.

Суд вважає необґрунтованими та необ`єктивними і тому не приймає до уваги посилання притягуваного ОСОБА_1 на те, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано доказів того, що саме притягуваний ОСОБА_1 керував автомобілем на час його зупинення, оскільки ці дані чітко випливають зі змісту досліджених відеозаписів, на яких зафіксовані наведені обставини та пояснення притягуваного ОСОБА_1 щодо того, що він щойно керував транспортним засобом у зв`язку з виниклою необхідністю і він не керував ним, якби перед цим вживав би алкоголь, він також і не виказував жодних заперечень щодо його керування цим транспортним засобом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що посилання притягуваного ОСОБА_1 на те, що він не керував транспортним засобом не співвідносяться з дійсними обставинами справи та жодним чином не обґрунтовані. Вказані очевидні та однозначні докази є достатніми для цих висновків, тому наявність інших доказів, у тому числі показань та/або відеозапису з фіксацією саме руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , є необов`язковим.

Також показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не спростовують зазначені об`єктивні обставини, що зафіксовані не відеозаписах.

Так, свідок ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснив, що в квітні 2023 року, коли вже діяла комендантська година, він подзвонив ОСОБА_1 та попросив його відвести до лікарні через погане самопочуття, на що останній попросив знайти водія, забрати автомобіль у його батьків та вони поїдуть до м.Ізмаїл. ОСОБА_1 погодився, оскільки він працює в МНС та у нього є відповідне посвідчення, через що їх би мали пропустити на блокпосту. Швидку допомогу він не викликав, бо йому було дуже погано, а чекати на її приїзд було довго, тому він вирішив, що на автомобілі добратися до лікарні буде значно швидше. Після розмови з ОСОБА_1 , він одразу зателефонував ОСОБА_2 , який також мешкає у с. Багате, пояснивши ситуацію, останній самостійно забрав автомобіль у батьків ОСОБА_1 , після чого приїхав на автомобілі ОСОБА_1 до нього ( ОСОБА_6 ) і забрав його, та вони після цього вдвох поїхали за ОСОБА_1 . Далі, вони втрьох поїхали до м. Ізмаїл на автомобілі ОСОБА_1 , за кермом перебував ОСОБА_2 , на передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_1 , а він сів посередині між ними. На в`їзді у м. Ізмаїл, їх зупинили на блокпосту військовослужбовці, попросили пред`явити документи. Працівник поліції, який також перебував в той момент на блокпосту, попросив ОСОБА_2 надати документи на автомобіль, оскільки він перебував за кермом, після чого ОСОБА_1 вийшов з машини з переднього пасажирського сидіння, обійшов її та сів за водійське сидіння, щоб достати документи, які лежали знизу біля місця водія. У той момент, коли ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, ОСОБА_2 пересів з місця водія на переднє пасажирське сидіння, не виходячи з автомобіля. Приблизно через 15 хвилин після зупинки транспортного засобу, коли вони показали свої документи, приїхала швидка допомога та його забрали до лікарні, тому йому невідомо чи пропонували ОСОБА_1 або ОСОБА_2 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 під час судового розгляду пояснив, що 03.04.2023 після 00:00 години йому зателефонував ОСОБА_6 та попросив відвести його на автомобілі ОСОБА_1 до лікарні у м. Ізмаїл через погане самопочуття. Після того він прийшов додому до ОСОБА_6 , і вони разом з ОСОБА_6 , який домовився забрати автомобіль, пішли до батьків ОСОБА_1 , де батько останнього передав їм ключі. Він сів за кермо, та вони вдвох поїхали за ОСОБА_1 , звідки вирушили у м. Ізмаїл, зазначивши, що весь час перебував за кермом саме він. Оскільки вже була комендантська година, на в`їзді у місто на блокпосту їх зупинили військовослужбовці Національної гвардії України, з якими був один поліцейський, та попросили надати документи для перевірки, почали оглядати автомобіль. Вони пояснили причину поїздки до міста, після чого ОСОБА_6 викликали швидку допомогу. Працівник поліції попросив надати посвідчення водія, зазначивши, що в автомобілі присутній запах алкоголю, ймовірно через те, що ОСОБА_6 перед цим вживав спиртні напої. Він на вимогу працівника поліції надав своє посвідчення водія, після чого той попросив показати документи на автомобіль. Однак, коли він сідав за кермо, не спитав у ОСОБА_1 де саме знаходяться документи на машину, тому ОСОБА_1 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні, дістав з розташованого зверху козирка страховку, а також надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не виходячи з автомобіля. Коли попросили відкрити багажник, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та відчинив багажник, після чого одразу сів за кермо. У той момент, він, не залишаючи автомобіль, персів з місця водія на переднє пасажирське сидіння, оскільки це дозволяло розташування сидінь. Після того, ОСОБА_1 тривалий час розмовляв з працівником поліції, пояснюючи, що вони прямують до лікарні. Тоді ж ОСОБА_6 викликали швидку та на місце події під`їхало декілька нарядів поліції. Оскільки ОСОБА_1 пересів та перебував за кермом, працівники поліції запропонували пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився, можливо через те, що не було свідків. Йому ж ніхто не пропонував проходити огляд, бо він сидів мовчки на пасажирському сидінні. Він зазначив, що ОСОБА_1 в то день не вживав алкогольні напої, він не відчував від нього запаху, проте працівники поліції зазначили, що запах алкоголю чутно саме від ОСОБА_1 . Десь о 05:00 годині ранку їх відпустили, він сів за кермо автомобіля та вони поїхали додому. Свідок також зазначив, що при цьому ані він, ані ОСОБА_1 не казали поліцейським на місці зупинки автомобіля, що автомобілем ОСОБА_1 не керував, а керував цим автомобілем саме він, ОСОБА_2 .

Але суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , оскільки вони суперечать як між собою, так і з показаннями притягуваного ОСОБА_1 , а також з долученими до протоколу відеозаписами, у зв`язку з чим суд визнає показання цих свідків недостовірними та нещирими і пов`язує їх з бажанням свідків з огляду на дружні стосунки вигородити притягуваного з метою уникнення останнім відповідальності за вчинене правопорушення.

Так, як суд раніше зазначив, показання свідків не співвідносяться з об`єктивними даними, зафіксованими на відеозаписах, адже, за даними останніх, пасажири автомобіля вийшли з нього з боку пасажирських дверей тільки на вимогу поліцейського о 01:15 год., і документи у них перевірялися вже після цього, а пропозиція притягуваному ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння була висловлена ще до цього о 01:08 год. тоді, коли ОСОБА_1 знаходився на місці водія, і після його відмови пройти огляд на стан сп`яніння о 01:10 год. на вимогу поліцейського ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та відкрив задні двері автомобіля для огляду. Показання же свідків прямо суперечать цим обставинам.

Також показання свідків суперечать і між собою, зокрема, в тій частині коли і хто кого забирав, зокрема, як було вище наведено свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_2 спочатку пішов за автомобілем і на ньому приїхав до нього додому і забрав його, тоді як ОСОБА_2 чітко і однозначно пояснив, що він спочатку прийшов пішки додому до ОСОБА_6 , і вони вдвох пішли за автомобілем. Крім того, за показаннями ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вийшов з автомобіля і пройшов на місце водія, звідки з нижньої частини дістав документи на машину, тоді як ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 дістав документи з розташованого зверху козирка, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні, не виходячи з автомобіля. На думку суду, ці суттєві розбіжності також свідчать про недостовірність показань свідків.

Крім того, суд також не приймає до уваги посилання притягуваного ОСОБА_1 на те, що до протоколу не долучений певний фрагмент відеозапису, на якому зафіксовано момент руху та зупинки транспортного засобу, бо відсутність деяких фрагментів відеозаписів не впливає на процедуру проведення огляду та її наслідки з огляду на те, що за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали відеозапису саме під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння, який, власне, і долучений до протоколу. Обов`язок долучення до протоколу про адміністративне правопорушення інших матеріалів відеозапису вказаною нормою не передбачений, у зв`язку з чим це є правом, а не обов`язком особи, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Вказані обставини справи також підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, згідно з якими ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного з явними ознаками алкогольного сп`яніння (алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці), але від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився. Суд визнає цей доказ таким, що складений повноважною особою, а саме поліцейським, який відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП є уповноваженою особою органів внутрішніх справ (Національної поліції) на складання протоколів про адміністративні правопорушення, у тому числі за ст. 130 КУпАП. Суд також вважає, що за змістом протокол повною мірою відповідає ст. 256 КУпАП, а тому підстав для його повернення для належного оформлення не знайшов. Так, у протоколі зроблена відмітка про те, що притягуваний ОСОБА_1 відмовився від його підписання та від надання пояснень по суті порушення, що повністю відповідає положенням ч. 3 ст. 256 КУпАП. ОСОБА_1 , заявляючи клопотання протоколу для належного оформлення, у зв`язку з тим, що до нього не долучена постанова ЕАС 6772902, не зазначив, що це за постанова, і яке значення вона має для розгляду справи відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне, що судом першої інстанції спростовано довод, щодо відсутності доказів керування транспортним засбом ОСОБА_1 , так як з відоезапису наявного в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_4 під час оформлення адміністративних матеріалів відносно нього повідомляв працівникам поліції, що він керуючи вищевказанм транспортним засобом рухався з с. Багате у бік лікарні, і не заперечував факту керування.

Доводи ОСОБА_1 , щодо не розглянутих судом пояснень, які ОСОБА_1 ніби-то подавав до суду першої інстації, складених на місці події пов`язаного із оформленням матеріалів про вчиненне правопорушення відносно останнього, не знайшли свого підтвердеження, так як докази в обгрунтування такого доводу відсутні, а також спростовуються обгрунтованістю постанови суду першої інстанції, в яких суд роз`янив з яких підстав пояснення надані з боку ОСОБА_1 не можуть бути прийнятими з чим суд апелфяційної інстанції погоджується.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зведенні до цитування правових позиції ВС, ЄСПЛ, положень Конвенції з прав людини, Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України, але ж скаржником такі положення трактуються виходячи з його суб`єктивного ставлення до вирішення питання, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та визнаються апеляційним судом такими, що направленні невизнання своєї вини ОСОБА_1 і не погодженням з законною позицією суду, що наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суддя дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Більш того, виходячи з обставин справи суд апеляційної інстанції наголошує, що у дії ОСОБА_1 , щодо транспортування його знайомого до лікарні, а не залучення карети швидкої медичної допомоги було беззаперечною позицією ОСОБА_1 , що узгоджується із наданим суду відеозаписом.

Суд зазначає, що формальний підхід до розгляду справи, із урахуванням категорії справи, може призвести не лише до підриву авторитету судової влади у суспільстві, а і до погодження можливості вчинення особами суспільно небезпечних діянь.

До доводу апеляційної скарг щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, суд також ставиться критично, оскільки виявлені ознаки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення: різкий запах алкоголю з порожнини рота, повідінка яка не відповідає обстановці. У той же час, саме до компетенції органів поліції відноситься оцінка таких ознак, згідно п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв.Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.).

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зокрема на право надати пояснення), порушували свої службові обов`язки та порушували положення Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ОСОБА_1 суду не надано.

Суд виходить із того, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Суд наголошує, що для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 28 червня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький