Провадження № 3/202/6563/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Маринін О.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН в матеріалах справи відсутній,

за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 25.04.2023 року о 17:46 год. громадянин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у інкримінованому правопорушенні не визнав та пояснив, що мав конфлікт із дружиною, словесний, але будь якого насильства не вчиняв, нецензурною лайкою не висловлювався, фізичну силу не застосовував. У чому виражалося домашнє насильство протокол не містить, адже це була звичайна побутова сварка в ході якої сварилися вони обидва.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов до наступного.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства суду не надано, оскільки матеріали справи містять лише заяву ОСОБА_2 та рапорт.

При цьому, суть правопорушення, визначена у протоколі не містить інформації про те, які діяння (дії або бездіяльність) були вчинені ОСОБА_1 , відносно із членів родини та в чому полягало власне насильство психологічного характеру.

Суд зауважує, що відповідно практики ЄСПЛ суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2 ч.1, 213, 221,247, 283 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КупАП України за відсутністю події і складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення.

Суддя О. В. Маринін