Справа № 163/1490/22 Провадження №33/802/612/23 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С.С.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., вивчивши та перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 13.10.2022 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього стягнення у вигляді конфіскації в дохід держави дверних врізних замків та євро циліндрів із захисним штифтом загальною вартістю 1 621 683, 71 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 07.12.2022 року вищевказану постанову судді від 13.10.2022 року в частині не накладення на ОСОБА_1 штрафу скасовано, та накладено на нього штраф в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил в сумі 1 621 683, 71 грн. В решті постанову суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 16.01.2023 року відмовлено адвокату Крету Олегу Ігоровичу, який представляє інтереси ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 13.10.2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07.12.2022 року в справі про адміністративне правопорушення.

07.08.2023 року від адвоката Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Любомльського районного суду Волинської області надійшла заява про перегляд постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 13.10.2022 року у справі №163/1490/22 (провадження №3/163/985/22).

В обгрунтування поданої заяви адвокат вказував про те, що підставою для перегляду вищевказаної постанови про адміністративне правопорушення є набрання законної сили рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним абзацу 2 частини 1 статті 483 МК України.

Разом з тим, зазначав, що дії ОСОБА_1 не містять складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, оскільки він був лише водієм транспортного засобу, а не посадовою особою перевізника, декларантом чи відповідальною за фінансове врегулювання особою.

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 24.08.2023 року в задоволенні заяви адвоката Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд і скасування постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 13.10.2022 року в справі про порушення митних правил №163/1490/22 (провадження №3/163/958/22) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, відмовлено.

Не погоджуючись із такою постановою судді від 24.08.2023 року, адвокат Крет О.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вважаючи її незаконною просить скасувати, та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності як особу, яка не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, а норми статті 483 МК України визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 року № 5-р(II)/2023.

Перевіривши подану апеляційну скаргу на відповідність її вимогам МК України та КУпАП приходжу до висновку, що апеляція підлягає поверненню особі, яка її подала з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається КУпАП та іншими законами України.

Згідно з положеннями ст.7 КУпАП, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють. Водночас право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів.

У зв`язку з цим, главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який є вихідною гарантією захисту прав учасників провадження. Разом із цим, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Так, відповідно до ч.2 ст.287 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року №2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.294 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, положення ч.2 ст.294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.1 ст.284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

Таким чином, КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, визначає порядок оскарження судових рішень, який в даному випадку був дотриманий з огляду на те, що ні ОСОБА_3 ні його захисником Кривошеєм А.М., який представляв інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції апеляційна скарга на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 13.10.2022 року не подавалася.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що національними судами України виконано положення ст.13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Крета О.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Любомльського районного суду Волинської області із заявою про перегляд постанови судді цього ж суду від 13.10.2022 року в задоволенні якої постановою судді від 24.08.2023 року було відмовлено з посиланням на те, що наведені в заяві підстави, а саме неправильне застосування приписів МК України щодо статусу ОСОБА_1 як перевізника, були предметом дослідження суддів першої та апеляційної інстанцій, жодні нові факти не наведені і докази не надані, а тому заява в цій частині не підпадає під ознаки нововиявлених чи виняткових обставин, а питання про надмірну суворість стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 621 683, 71 грн. накладеного суддею апеляційного суду, в тому числі, з огляду на рішення Європейського Суду з прав людини, на час звернення адвоката Крета О.І. до суду із заявою про перегляд постанови судді першої інстанції передбачена абз. 1 ч.1 ст. 483 МК України і застосована суддею апеляційної інстанції санкція за вчинене порушення митних правил є чинною, а її законна сила втрачається 05.01.2024 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 року № 5-р(II)/2023.

Враховуючи дану обставину, а також положення ст.ст.284, 294 КУпАП, рішення КСУ від 31.03.2015 року №2-рп/2015, апеляційний суд вважає, що постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 24.08.2023 року, не може бути предметом апеляційного оскарження, оскільки виходячи із практики ЄСПЛ апеляційний суд не може діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку - здійснити перегляд судового рішення в порядку, не визначеному КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. theUnitedKingdom від 21.02.1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Виходячи зі змісту вказаних норм закону, прийняття апеляційної скарги до розгляду по суті на судове рішення, оскарження якого не передбачено положеннями законодавства не відповідатиме нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у рішеннях ЄСПЛ.

Таким чином, апеляційну скаргу адвоката Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 24.08.2023 року, необхідно повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 287, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 серпня 2023 року, - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк