ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/427/23

26 квітня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, посвідчення водія НОМЕР_1 видане 20.02.2018 ТСЦ 5643, не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2023 року о 21:00, у м.Костопіль по вул.Степанська 62, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААД №344557 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 04.02.2023, о 16:40 год., в м.Костопіль по пров.Островського, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAN TG S18.360, державний номерний знак НОМЕР_2 , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив наїзд цистерною автомобіля на телефонний кабель зв`язку, що розташований на дерев`яних стовпах над дорогою. Внаслідок ДТП кабель розірвався, дерев`яний стовп похилився на вхідні ворота будинковолодіння громадянки ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.1.5, 2.3«б» Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також 04 лютого 2023 року о 21:13, у м.Костопіль по вул.Степанська 62, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ААД №119151 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 04.02.2023, о 16:40 год., в м.Костопіль по пров.Островського, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAN TG S18.360, державний номерний знак НОМЕР_2 , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив наїзд цистерною автомобіля на телефонний кабель зв`язку, що розташований на дерев`яних стовпах над дорогою та залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, сим порушив вимоги п.2.10«а» Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи, що по даним матеріалам про адміністративні правопорушення притягується до адміністративної відповідальності одна і та ж особа, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті, провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/298/23 та №3/564/299/23 відносно ОСОБА_1 підлягають об`єднанню в одне провадження в межах справи №564/427/23.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Оніщук С.П., подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Клопотання мотивовані тим, що ОСОБА_1 не згідний зі складеними протоколами, заперечує факт вчинення ним правопорушень, самі по собі протоколи не є доказами вчинення адміністративних правопорушень і містять лише опис дій та є формою фіксування обставин можливо вчиненого правопорушення, що підлягає подальшому доказуванню.

Також вказує у клопотаннях, що зі змісту протоколів неможливо встановити вид та розмір завданої шкоди, протоколи не містять відомостей про потерпілих, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є доказом вчинення правопорушення, оскільки пояснення свідків можуть бути доказом вчинення правопорушення за умови їх допиту в судовому засіданні.

Зазначає, що свідок ОСОБА_3 надала пояснення щодо події зі слів ОСОБА_4 , на місці події автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виявлений не був, сам протокол був складений не на місці події, а пояснення ОСОБА_4 спростовуються поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Також вказав, що поліцейськими не було забезпечено ОСОБА_1 можливості скористатись правовою допомогою на місці складення протоколів.

Вказує, що одних лише пояснень ОСОБА_4 не достатньо для визнання особи винною у вчиненні адміністративних правопорушень.

Вважає, що за наведених умов слід закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173 частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Таким чином, при розгляді справи адміністративне правопорушення за ст.122-4 та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Оніщук С.П., в судовому засіданні факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень заперечив та пояснив, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення останнім правопорушень, відео чи безпосередніх свідків події немає, а пояснення ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки сам ОСОБА_1 не заперечує факту проїзду ним по АДРЕСА_2 , що не є доказом вчинення саме ним адміністративних правопорушень. Просить закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Оніщука С.П., повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протоколи та матеріали, додані до протоколів, дійшов наступних висновків.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4 та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано протоколи про адміністративне правопорушення серії ААД №344557 та ААД №119151 від 04.02.2023, схему місця ДТП від 04.02.2023, письмові пояснення ОСОБА_3 від 04.02.2023, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 04.02.2023, письмові пояснення ОСОБА_4 від 04.02.2023, два фотознімки.

При цьому суд враховує, що зі змісту протоколу серії ААД №344557 від 04.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.1.5, 2.3«б» Правил дорожнього руху, а зі змісту протоколу серії ААД №119151 від 04.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.10«а» Правил дорожнього руху.

У свою чергу, п.1.5 Правил дорожнього руху передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.2.3.«б» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.2.10«а» Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Адміністративна відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Адміністративна відповідальність за ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_1 , 04 лютого 2023 року, керуючи о 16 годині 40 хвилин в м.Костопіль по провулку Островського транспортним засобом MAN TG S18.360 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , створив небезпеку чи перешкоду для руху, загрожував життю або здоров`ю громадян, завдав матеріальних збитків, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну чи відволікався від керування транспортним засобом у дорозі та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце.

Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, а адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Проте, будь-яких доказів, які б безпосередньо вказували на те, що ОСОБА_1 , 04 лютого 2023 року, керуючи о 16 годині 40 хвилин в м.Костопіль по провулку Островського транспортним засобом MAN TG S18.360 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , усвідомлював протиправний характер своєї дії, передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків чи передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своєї дії легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Тобто, матеріали справи не містять беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 однієї із складових адміністративного правопорушення, а саме вини у формі умислу чи необережності.

При цьому суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 від 04.02.2023, оскільки останній вказує лише на автомобіль з відповідним номерним знаком, зазначаючи, що у цей момент перебував біля свого будинку не вказуючи деталей та конкретних обставин події.

Суд також звертає увагу, що свідок ОСОБА_4 у своїх поясненнях не вказує деталей події, однак у протоколах серії ААД №344557 та серії ААД №119151 від 04.02.2023 зазначається, що ОСОБА_1 допустив наїзд цистерною автомобіля, що фактично є припущенням.

Суд також не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_3 , оскільки про обставини події остання вказує зі слів ОСОБА_4 .

Проте суд враховує, що у своїм письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує, що кабелю не бачив та заперечує, що його пошкодив.

Суд також враховує, що схема місця ДТП ОСОБА_1 не підписана і остання не містить опису пошкоджень чи слідів на транспортному засобі, які могли залишитись на ньому після контактування з кабелем.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд також враховує, що 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Відтак, враховуючи відсутність доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.1.5, 2.3«б», та 2.10«а» Правил дорожнього руху та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/298/23 та №3/564/299/23 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в одне провадження в межах справи №564/427/23.

Провадження в справі №564/427/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч