Провадження № 33/801/586/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Олійника А.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк шість років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 536,80 грн судового збору на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення. Виключити з резолютивної частини постанови вказівку: «з позбавленням права керування транспортними засобами на строк шість років, без оплатного вилучення транспортного засобу». В іншій частині постанову просить залишити без змін.

У скарзі зазначає, що відповідно до п.1.10 Прави дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала. Таким чином, оскільки він не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом, відтак не був водієм в розумінні згаданих Правил, а тому його неможливо позбавити такого права. До аналогічного висновку дійшов і Вінницький апеляційний суд у справі №130/2608/22.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши адвоката Олійника А.М., апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 КУпАП визначено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №079669, складеного інспектором взводу 1 роти 1 БУПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Кравцем А.В., 06.04.2023 о 18 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-09 ТернопільЛьвівРава Руська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування Вінницьким міським судом від 17.05.2022. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 11.11.2022 постановою серії ЕАР №6157181 був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У підпункті а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 висновок суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, повторно протягом року не оспорює.

Оскільки відповідно до положень ст. 294 КУпАП справа переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги, постанова суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

ОСОБА_1 фактично не погоджується із видом застосованого до нього адміністративного стягнення, а саме просить змінити постанову суду першої інстанції та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки він не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху (особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії або навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі), відтак його неможливо позбавити такого права.

Статтею 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана норма передбачає, в тому числі, позбавлення права керування транспортним засобом від п`яти до семи років за повторне керування автомобілем особою, яку вже позбавили прав або їх ніколи не було.

Тобто законодавцем при визначенні виду покарання за ч. 5 ст. 126 КУпАП, який підлягає застосуванню до правопорушника, вже враховано той факт, що особа раніше (протягом року) позбавлена права керування транспортними засобами, відтак передбачено застосування до особи, яка позбавлена права керування транспортними засобами (не має права керування; тимчасово обмежена у праві керування) стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, однак на більший термін.

Можливість накладення на водія стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами цією нормою не передбачена.

Апелянт посилається на пункт 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Посилання на вказаний пункт є безпідставним, оскільки, по-перше, ст.126 КУпАП серед наведеного в ньому переліку статей відсутня.

По-друге, такі роз`яснення цієї постанови йдуть в розріз з законом, який діє на даний час.

Тобто пункт 28 Постанови викладений в редакції від 19.12.2008, а ч. 5 ст. 126 КУпАП введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021.

Мотиви апеляційної скарги фактично анулюють ч. 5 ст. 126 КУпАП, адже вона однозначно та без будь-яких сумнівів передбачає покарання у виді штрафу та (без «або») позбавлення права керування транспортним засобом особи, яка раніше була позбавлена права керування.

Постанова Вінницького апеляційного суду у справі №130/2608/22, на яку посилається апелянт, не береться до уваги апеляційним судом, оскільки викладені в ній висновки не підлягають до обов`язкового застосування.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що підстави для зміни постанови суду першої інстанції відсутні, оскільки стягнення судом на ОСОБА_1 накладено в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало