Справа № 346/3306/23
Провадження № 3-зв/346/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого-судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області: Валігурської Л.В. у справі №346/3306/23, яка розглядається на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де ОСОБА_1 вказана, як потерпіла,

в с т а н о в и в :

Щодо поставленого перед судом питання.

КУпАП не регулює питання порядку розгляду і вирішення відводів при розгляді суддями справ про адміністративні правопорушення, тому на підставі частини 1 статті 8 Конституції України, тобто застосовуючи принцип верховенства права, одним із аспектів якого є застосування аналогії закону, у тих випадках коли закон не регулює або неоднозначно регулює певні правовідносини, суд вважає необхідним застосувати частину 3 статті 81 КПК України, яка передбачає, що питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді (суду). Тож суд вирішує питання про відвід судді Валігурської Л.В., саме ухвалою.

Позиція заявника та судді.

Аргументи заявниці та її представника. У своїй заяві, ОСОБА_1 вказала що суддя Валігурська Л.В. є заінтересованою у результаті розгляду справи і у неї є сумніви щодо неупередженості судді, а тому вона підлягає віводу. Представник заявниці подав заяву про розгляд заяви про відвід без його участі та без участі заявниці.

Аргументи судді. Суддя Валігурська Л.В. не виявила бажання представити свої аргументи.

Оцінка суду.

Положення частини 1 статті 55 Конституції України гарантують, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

А в силу положень частини першої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, захист прав, свобод та інтересів кожного гарантується незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Також, суд враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують кожному його право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

І, на підставі частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суд застосовує вказані положення Конвенції, з урахуванням практики цього суду, як джерело права.

Зокрема суд враховує, що розглядаючи справи «Pullar v. The United Kingdom», а також «Padovani v. Italy», «Saraiva de Carvalho v. Portugal» надаючи тлумачення терміну «неупередженість», як складової частини «незалежного і безстороннього суду» у своїх рішеннях від 10 червня 1996 року (п.30), 26 лютого 1993 року (п.27) та 22 квітня 1994 року (п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що неупередженість складається з двох аспектів: суб`єктивної та об`єктивної неупередженості. Особиста неупередженість презюмується, доки не буде доведено інше. Об`єктивний аспект неупередженості наводить до питання про те, чи дозволяють певні факти, які піддаються перевірці, засумніватись у неупередженості судді, незалежно від поведінки останнього.

Разом з цим, суд враховує і рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09 листопада 2006 року. Зокрема суд застосовує: пункт 49, яким Суд зазначив, що: "У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду."; пункт 50 який містить висновок, що: "Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного"; пункт 52, який вказує на те, що: "... при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Також суд відзначає, що і в рішенні "Мироненко та Мартиненко проти України" від 10 грудня 2009 року, суд повторив свою позицію про те, що "при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими" (п.69).

Але заявниця не зазначила про жодні факти, які суд міг би перевірити і нічим їх не обгрунтувала про те, що суддя Валігурська заінтересована у результаті розгляду справи або, що вона є упередженою.

Тож зважаючи на викладене, заява про відвід судді Валігурської Л.В. задоволенню не підлягає.

Таким чином, оскільки у задоволенні заяви про відвід слід відмовити, керуючись принципом верховенства права, однією із складових якого є застосування аналогії закону та права у випадках, коли закон не регулює відповідні правовідносини, на підставі частини 1 статті 8 Конституції України, статей 1,2,3,283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з урахуванням статей 2,7-9,75-82,369-372 Кримінального процесуального кодексу України, цією ухвалою, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області: Валігурської Л.В., у справі №346/3306/23.

Справу №346/3306/23 повернути судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Валігурській Л.В. для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: Коваленко Д. С.