КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 33/824/2519/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3262/23

16 травня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Кулікова С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ковальської Ольги Олександрівни на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 152196, 26 лютого 2023 року о. 00 год. 05 хв. в м. Київ, вул.. Ентузіастів, 47, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda CX-7, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Ковальська О.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов передчасного, необґрунтованого та невмотивованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказувала, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції.

Також вказувала на те, що відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського, не відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки він не є безперервним, складається з 8 файлів.

Посилалася на те, що з відеозаписів, долучених до протоколу, не вбачається відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння у медичному закладі, як не вбачається і безпосереднє складання працівниками направлення на місці події, вручення ОСОБА_1 направлення.

Вважає, що суд формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Ковальської О.О., та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до оскаржуваної постанови у вину ОСОБА_1 поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Між тим, ці висновки судді зроблені на підставі неповно досліджених доказів та погодитись із ними не можливо.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходженнявідповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. За змістом цих нормативних документів, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Аналіз об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, вчиненого у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у поєднанні із вимогами зазначених вище нормативних документів дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі зазначеної категорії підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у особи, яка керувала транспортним засобом ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Лише при наявності усіх зазначених обставин та доказів, які підтверджують ці обставини, поліцейських може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Вимог цих норм законодавства як у ході фіксації поліцейськими вчиненого адміністративного правопорушення, так і під час розгляду справи у суді першої інстанції дотримано не було.

За результатами розгляду справи у суді першої інстанції, на підставі досліджених доказів суддя дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте, апеляційний суд вважає, що вказані висновки суддею місцевого суду зроблені внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин справи, неналежної оцінки зібраних у справі доказів з точки зору їх допустимості та достатності та порушення вимог КУпАП в частині безпосередності дослідження доказів, а тому погодитись із цими висновками не можливо.

Як зазначено вище, факт керування особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення за допомогою доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст. 251 КУпАП. Між тим, у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які би указували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Так, з пояснень ОСОБА_1 , наданих в суді апеляційної інстанції встановлено, що він 26 лютого 2023 року близько 00 год. 05 хв. не керував автомобілем, а автомобіль був припаркований біля узбіччя дороги недалеко будинку за місцем проживання його дівчини ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_1 . При цьому він знаходився в автомобілі, для того, щоб його прогріти, оскільки саме ОСОБА_2 мала вийти та керувати автомобілем. Він від огляду відмовився, оскільки транспортним засобом не керував, на його намагання пояснити, що він не керував авто, працівники поліції послалися лише на те, що вони бачили як він керував, проте надати докази керування працівники поліції відмовилися. Також зазначив, що на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції відсутній запис керування транспортним засобом та зупинки автомобіля працівниками поліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона, на підставі договору оренди житла, проживає за адресою АДРЕСА_1 , про що надала відповідні докази. В той вечір, вони разом з ОСОБА_1 повинні були їхати до її подруги, оскільки остання попросила привезти ліки. Керувати автомобілем мала вона, оскільки у неї наявна перепустка на керування автомобілем у комендантську годину. ОСОБА_1 пішов прогрівати автомобіль, а вона ще збиралася. Прийшовши до автомобіля, з'ясувала, що працівниками поліції була висунута вимога ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він постійно повторював, що не керував автомобілем, тому не буде проходити огляд.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Натомість, з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 постійно зазначає працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом. Працівники поліції вказують на те, що вони бачили як ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак такі докази у них відсутні.

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Наведене у свої сукупності указує на недоведеність у ході провадження у цій справі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно частини 1статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин призвело до хибних висновків судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наявності зазначених вище порушень закону постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Оскільки зібраними у справі доказами не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, провадження у цій справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Ковальської Ольги Олександрівни задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду С.В. Кулікова