справа № 631/387/22
провадження № 3/631/7/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 247836, складеного 26 червня 2022 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Попсуйшапкою Ігорем Сергійовичем, убачається, що 26 червня 2022 року о 20 годині 00 хвилині ОСОБА_1 у селі Просяне Харківського (колишнього Нововодолазького) району Харківської області по вулиці Культури керував транспортним засобом скутером в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності свідка.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 у присутності свого захисника адвоката Майбороди С. С., свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та повідомив, що в той день, коли її зупинили працівники поліції, він не перебував за кермом скутера. Зі слів ОСОБА_1 26 червня 2022 року він поїхав до магазину в селі Просяне Харківського району Харківської області, аби купити пиво. Повертаючись додому, його транспортний засіб заглух та він зупинився на узбіччя, щоб зателефонувати знайомому по допомогу. В цей час до ОСОБА_1 під`їхали працівники поліції з автоматами та попросили документи на транспортній засіб, яких у останнього не було, оскільки скутер він використовує лише для поїздок по селу. Після цього він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат якого виявився позитивним та склав 0,68 проміле. ОСОБА_1 повідомив суду, що випив пиво лише після зупинки на узбіччі, оскільки не планував подальший рух на ньому. Також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на запитання захисника вказав, що працівниками поліції йому не були роз`ясненні процесуальні права, а сам протокол був складений вже у відділення поліції. Свідок ОСОБА_2 , який вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення був присутній лише під час проходження огляду, а відділенні поліції його вже не було. Також ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, що сплатив штраф відповідно до постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 26 червня 2023 року за керування транспортним засобом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку та без посвідчення водія відповідної категорії.

Представник ОСОБА_1 захисник Майборода Сергій Сергійович у судовому засіданні звернув увагу суду на порушення працівниками поліції процедури та порядку огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а саме порушення приписів статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пунктів 1, 3 та 4 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, яке виразилось у тому, що поліцейськими, які проводили огляд на стан сп`яніння використовувся технічний засіб газоаналізатор «Drager Аlcotest 6820», повна назва якого не вказана у протоколі про адміністративне правопорушення та який не відповідає вимогам, визначеним у Інструкції з експлуатації газоаналізатору «Drager Аlcotest 6820» в частині інтервалів технічного обслуговування приладу перевірки калібровки, яка має проводитись кожні шість місяців відповідно до приписів частини 2 статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», а не раз у рік. В даній справі до матеріалів надана роздруківка результатів огляду ОСОБА_1 від 26 червня 2022 року, проведеного газоаналізатором «Drager Аlcotest 6820», відповідно до якої останнє калібрування приладу проводилось 11 листопада 2021 року, тобто більше ніж за півроку до його використання, а отже за версією захисника результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не може вважатися дійсним. Також у роздруківці результатів тестування на стан алкогольного сп`яніння не вказано додатком до якого протоколу він є.

Окрім іншого, на думку сторони захисту не може бути визнано належним та допустимим доказом відеозапис, яким нібито зафіксоване вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, оскільки він зроблений з порушення відповідної Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, не є безперервним та отриманий без відповідного письмового доручення керівникам органу поліції на його копіювання.

Також захисник вказав, що у протоколі не вказані ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені у ОСОБА_1 ; не вказана точна назва приладу, за допомогою якого проводився огляд на місці зупинки, а вказано лише «Драгер»; не правильно зазначено назву транспортного засобу, яким нібито керував його підзахисний. Крім того, на думку сторони захисту працівниками поліції взагалі не надано доказів перебування ОСОБА_1 26 червня 2022 року за кермом транспортного засобу.

Адвокат звернув увагу суду й на те, що працівниками поліції не виконано вимоги частин 1 та 7 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та під час проведення огляду останньому не були роз`яснені його права, передбачені статтями 55, 56, 59 та 63 Конституції України, статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також залучений під час огляду лише один свідок.

Як вказав адвокат Майборода С. С., вище наведені порушення у своїй сукупності є істотними та з огляду на приписи статті 62 Конституції України, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Клопотань про допит працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, а також свідка, ОСОБА_1 та його захисник не заявляли, а тому суд вважає можливим провадити розгляд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

У наступні судові засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи сповіщались завчасно відповідно до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, у тому числі шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлення на номер мобільного телефону, який ОСОБА_1 вказав у своїй заяві на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлень від 26 червня 2022 року.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні для надання пояснень та доказів. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Положеннями статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, при цьому частиною 6 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить один рік з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 надійшов на адресу суду для розгляду по суті 27 липня 2022 року та неодноразово розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, які суд розцінює як спробу затягування судового розгляду даної справи, задля уникнення притягнення до адміністративної відповідальності з урахування того, що 26 червня 2023 року спливає строк, визначений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, для накладання адміністративного стягнення.

При цьому суддя зауважує, що безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У даній справі суддя виходить з того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник виклали свою позицію у попередніх судових засіданнях, а також письмово. Отже ними реалізовано обстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права.

З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки вважає за можливе закінчити розгляд справи у її відсутність, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи в умовах воєнного стану за відсутності указаної сторони, однак при наявності письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль в умовах воєнного стану на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті 1 вказаного Кодексу. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення, щодо якої ставиться питання про притягнення до адміністративної відповідальності та її захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.

Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ встановлені обов`язки учасників дорожнього руху, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.9 «А» Правил дорожнього руху).

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об`єктивна сторона якої полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена положеннями статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 № 1103.

Частинами 2 та 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції від 16 лютого 2021 року), чітко визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно положень пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І вищенаведеної Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як визначено у пунктах 1, 3, 4 та 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року).

Аналогічні за змістом норми містяться й у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, у пукти 2, 3 та 5 якого встановлюють, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до

відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, 26 червня 2022 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом скутером був зупинений працівниками поліції у селі Просяне Харківського (колишнього Нововодолазького) району Харківської області по вулиці Культури у зв`язку із виявленням порушення пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 408453 від 26 червня 2022 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання адміністративного стягнення у виді штрафу (а. с. 12). Даний факт у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисником не заперечувався, навпаки ОСОБА_1 пояснив, що дана обставина дійсно мала місце, штраф був сплачений у повному обсязі, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку оскаржена не була, а отже вказані обставини підтверджують факт керування останнім відповідним транспортним засобом скутером «Сузукі Летс ІІ».

Крім того, у самому протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 247836, складеного 26 червня 2022 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Попсуйшапкою Ігорем Сергійовичем, у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноруч вказав «Згоден з протоколом. Вживав спиртне і керував» (а. с. 2).

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками полії виявлено ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , через що останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Аlcotest 6820».

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- даними тестування на алкоголь, проведеного 26 червня 2022 року о 21 годині 08 хвилин за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820», прилад № ARJL 0253, принтер № ARJК 0471, тест № 290, де вказано результат тесту 0,68 ‰. Даний результат підписаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зауважень (а. с. 7);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 26 червня 2022 року, який вказав, що 26 червня 2022 року близько 20 години 00 хвилин він знаходячись у стані алкогольного сп`яніння вирішив поїхати по справах в село Просяне на вулицю Культури на своєму скутері «Сузукі», який не зареєстрований у встановленому законом порядку, при цьому він не має посвідчення водія. Так під час руху у селі Просяне, на вулиці Культури його було зупинено працівника поліції, оскільки його скутер не мав державного реєстраційного знаку. Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 не мав посвідчення водія та керував даним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції було запропоновано пройти освідування на визначення ступеня алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Під час огляду результат тестування виявився позитивним та склав 0,68 проміле, що перевищує встановлену норму, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний матеріал (а. с. 3);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 від 26 червня 2022 року, який повідомив, що 26 червня 2022 року був присутній під час проходження ОСОБА_1 огляду за допомогою алкотестеру «Драгер». Свідок вказав, що ОСОБА_1 дійсно знаходився у стані алкогольного сп`яніння, показник склав 0,68 проміле. ОСОБА_1 був згодний з результатом, який показав прилад «Драгер» (а. с. 4).

Надаючи оцінку цим поясненням суд відмічає, що виходячи з вимог статті 272 та пункту 5 частини 1статті 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, допит свідків в судовому засіданні не є обов`язком судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд враховує, що з клопотанням про допит свідків під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 та його захисник не зверталися.

Крім того, письмові пояснення самого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які наявні в матеріалах справи, повністю узгоджуються з фактичними обставинами події та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оформлення поліцейським пояснень на бланку, само по собі не свідчить про недостовірність цих пояснень як доказів; під вказаними поясненнями міститься власноручний запис ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 про те, що пояснення з їх слів записані вірно та ними прочитані.

Те, що вказані пояснення відносяться саме до цієї справи, жодних сумнівів не викликає.

Також факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом вірно відображений у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 247836, складеного 26 червня 2022 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Попсуйшапкою І. С., з якого вбачається, що 26 червня 2022 року о 20 годині 00 хвилині ОСОБА_1 у селі Просяне Харківського (колишнього Нововодолазького) району Харківської області по вулиці Культури керував транспортним засобом скутером в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» у присутності свідка (а. с. 2).

З відомостями, зафіксованими працівником поліції у даному протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі; у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» останній вказав, що «згоден з протоколом, вживав спиртне і керував».

Судом не встановлено обставин, якими б стверджувалося, що вказані пояснення ОСОБА_1 писав під тиском працівників поліції.

Слід також зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив; останній не висловлював те, що не згоден із встановленим відносно нього факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння самостійно не звертався.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, яка його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником адвокатом Майбородою Сергієм Сергійовичем не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовної заяви до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому Кримінаьним процесуальним кодексом України, останні не подавали, а тому доводи про те, що працівники поліції під час складення протоколу порушили вимоги чинного законодавства є необґрунтованими та суд ставиться до них критично.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог статтей 254 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, будь-яких істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

При цьому, як встановлено у ході судового розгляду справи працівниками поліції дотримані вимоги статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та приписи нормативно-правових актів, що регулюють порядок огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану сп`яніння.

Недоліки протоколу, на які вказує захисник в частині некоректно зазначеної назви приладу, назви транспортного засобу тощо, не є суттєвими та не вказують на безпідставність складання протоколу.

Крім того, у судовому засіданні був досліджений та відтворений відеозапис, зроблений працівниками поліції та долучений до матеріалів справи, а саме файл video-6199977f84bb7f4ac941cdedb4742026-V, тривалістю 1 хвилина 29 секунд, на якому відображено перебіг подій, що мали місце 26 червня 2022 року по вулиці Культури в селі Просяне Харківського (колишнього Нововодолазького) району Харківської області, за участю водія ОСОБА_1 , який у присутності свідка добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». Перед проходженням огляду працівник поліції запропонував ОСОБА_1 обрати та відкрити муштук до газоаналізатора, після чого перед початком огляду працівник поліції у присутності свідка зробив забір повітря (пасивний тест), продемонструвавши, що у насадці до газоаналізатору не має вмісту алкоголю. За результатами огляду було встановлено, що вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_1 повітрі складає 0,68 ‰. Після цього ОСОБА_1 повідомив, що з результатом огляду згоден. При цьому, як свідчить відеозапис ОСОБА_1 не повідомив працівників поліції про бажання проїхати до медичного закладу для проведення огляду (а. с. 11).

Як вже зазначалося, даних про те, що ОСОБА_1 був не згодний із результатами огляду матеріали адміністративної справи не містять. Крім того, після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння самостійно не звертався.

Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до статті 31 вказаного Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відповідно до приписів статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис долучений до матеріалів справи не є безперервним, а тому його не можна вважати належним доказом, суд вважає безпідставним, оскільки вони суперечать вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Слід відмітити, що статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено перелік відомостей, що мають бути внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, проте жодних вимог про внесення до даного процесуального документу даних про ідентифікацію та технічний засіб на який було здійснено відеофіксацію правопорушення дана норма закону не містить

Наданий до матеріалів справи диск з відеозаписом сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, так як не містить ознак фальсифікації та фабрикації; на цьому записі відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах.

Таким чином, з огляду на те, що подія була зафіксована поліцейськими за допомогою технічного засобу відеозапису, і відеозапис з вказаної камери було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що проведення огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулося з дотриманням вимог закону, тому вказані докази є належними та допустимими.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника стосовно того, що він не керував транспортним засобом, а тільки залишив його на узбіччі, суд не приймає, оскільки достовірних на переконливих доказів на підтвердження вказаного факту правопорушником та його захисником до суду надано не було.

Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у графі для надання пояснень, ОСОБА_1 підтвердив факт керування саме ним транспортним засобом та не висловив будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, зокрема не посилався на те, що транспортним засобом керувала інша особа, чи він взагалі стояв припаркований.

За таких обставин, суддя критично оцінює пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що на час зупинки його транспортного засобу скутеру патрульними поліцейськими він не керував їм, а отже їх слід розцінювати як спробу уникнути відповідальності за скоєне.

Не заслуговують на увагу й доводи адвоката Майбороди С. С. відносно того, що під час фіксації проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не було залучено двох свідків, оскільки Законом України від 16 лютого 2021 року № 1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набув чинності 17 березня 2021 року, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема до статті 266 вказаного Кодексу

Так, відповідно до частини 2 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, починаючи з 17 березня 2021 року свідки проходження водієм огляду на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів.

У даному випадку в матеріалах справи містяться відеозапис, на якому чітко вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився та пройшов огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, а тому відповідно до положень частини 2 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції Закону України від 16 лютого 2021 року № 1231-ІХ, який набрав законної сили 17 березня 2021 року), доводи захисника про те, що працівниками поліції не було залучено двох свідків для фіксації проведення огляду є необґрунтованими, оскільки в даному випадку факт проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленої процедури зафіксований і підтверджений відеозаписом.

Отже, передбачених Законом підстав для визнання процедури фіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу недійсною немає, оскільки огляд та складання протоколу, проведені з дотриманням вимог статтей 256 та 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні захисник також звертав увагу суду на те, що додана до матеріалів справи роздруківка тесту за допомогою приладу «Drager Аlcotest 6820» не містить вказівки до якого протоколу вона відноситься, а отже її неможливо сприймати як належний доказ. Однак з даними твердження погодитись не можливо, оскільки у вказаному документі відображено, що тестування було проведено у селі Просяне по вулиці Культури 26 червня 2022 року о 21 годині 08 хвилин, даний результат підписаний особисто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зауважень, а отже сумнів про те, що вказаний результат тестування відноситься саме до протоколу про адміністративне правопорушення, який є предметом даного судового розгляду, не має.

Що стосується доводів адвоката про невідповідність спеціального технічного засобу для вимірювання алкоголю газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820» вимогам нормативно-правових актів, то вони також є безпідставними, виходячи з такого.

Як вже зазначалось положеннями пункту 6 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби)

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки.

Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і «Drager Alcotest 6820», включений до вказаного переліку.

Положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Частиною 1 статті 17 наведеного вище Закону встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Отже, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.

З Свідоцтва про державну реєстрацію № 14455/2014, виданого Державною службою України з лікарських засобів, медичний виріб газоаналізатор Drager Alcotest, виробник Drager Safety AG and Co.KgaA, відповідає реєстраційний матеріалами, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2017 року № 1529, внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволений для застосування на території України. Строк дії свідоцтва необмежений.

Таким чином, оскільки газоаналізатор «Drager Alcotest 6820» був введений у експлуатацію протягом часу дії Свідоцтва про державну реєстрацію 14455/2014, строк дії якого є необмеженим, його використання є можливим за умов дотримання умов експлуатації та технічного обслуговування.

Приписами пункту 6 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до копії Сертифікату відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 01 вересня 2014 року № UA-MI/1-96-2014, цей сертифікат засвідчує, що ідентифіковані належним чином газоаналізатори Alcotest…, Interlock ХТ, відповідають затвердженому типу, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-14.

Як убачається із наявною в матеріалах справи роздруківці огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager Alсotest 6820», прилад № ARJL 0253, який дозволено для використання Міністерством охорони здоров`я України та він має відповідне свідоцтво, а отже правомірно був застосований працівниками поліції.

Що стосується доводів захисника адвоката Майбороди С. С. про використання газоаналізатор з порушенням строку міжповірочного інтервалу, то вони також є хибними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно копії Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 01 вересня 2014 року № UA-MI/1-96-2014, цей сертифікат виданий фірмі Drager Safety AG and Co.KgaA, Німеччина, засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alcotest…, Interlock ХТ», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-14. Газоаналізатори Alcotest…, Interlock ХТ під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірюваної техніки 1 рік.

Із матеріалів справи, зокрема роздруківці з газоаналізатора «Drager Alсotest 6820», прилад № ARJL 0253, за допомогою якого було встановлено стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 судом встановлено, що останньою датою повірки (калібрування) є 11 листопада 2021 року (а. с. 7). Тобто на момент проведення огляду (26 червня 2022 року) вказаний газоаналізатор був використаний в межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.

Крім того, як убачається із витребуваного на запит суду копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/10026, виданого 11 листопада 2021 року Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі, спеціальний технічний засіб газоаналізатор «Drager Alсotest 6820», заводський № ARJL 0253, Drager Safety AG and Co.KgaA, Німеччина, за результатами повірки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019. Вказане свідоцтво чинне до 11 листопада 2022 року.

Аналогічні відомості щодо дата проходження повірки (градуювання) 17 листопада 2020 року та 11 листопада 2021 року, підтверджуються записами у сервісній гарантійній книжці приладу газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Drager Alсotest 6820», серійний номер приладу ARJL 0253, дата першої державної повірки 02 грудня 2016 року, період між сервісами, градуюваннями та повірками не менше ніж 1 раз на 12 місяців.

Окремо слід звернути увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2022 року № 412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Також як на підставу для невідповідності матеріалів справи про адміністративне правопорушення діючому законодавству, сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені положення статтей 55, 56, 59 та 63 Конституції України, а також статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, на думку суду зазначене, не є безумовною підставою для закриття провадження у справі, оскільки відповідно до приписів частини 4 статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як свідчать матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 247836 від 26 червня 2022 року містить відмітку про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків. Крім того, до матеріалів справи додано пам`ятку, яка містить особистий короткий підпис ОСОБА_1 та датована 26 червня 2022 року, відповідно до якої останньому були роз`яснення його права, передбачені статтями 10, 55, 56, 59 та 63 Конституції України, а також статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 8).

У поданому клопотанні захисника також маються зауваження, щодо не виконання поліцейськими вимог частини 1 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме про те що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. Разом із тим, дане зауваження ніяким чином не спростовує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний факт підтверджено даними газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820», тест № 290, з результатом 0,68 ‰, результати якого підписані ОСОБА_1 без зауважень. Даний результат ОСОБА_1 оскаржено не було, як й не було оскаржено дій працівників поліції з приводу оформлення відповідних матеріалів.

Інші посилання сторони захисту, які на їх думку є істотними порушеннями, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що вирішуючи справу суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.

Правила недопустимості доказів становлять собою обмеження цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.

Тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх стосунку до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися у разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.

В основі створення правил про недопустимість доказів лежать кілька міркувань.

Насамперед це виключення потенційно недостовірних доказів або доказів, достовірність яких неможливо перевірити.

Також запровадження правил про недопустимість доказів має за мету створити стримуючий ефект для державних органів. Загроза виключення доказів, отриманих внаслідок істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, знеохочує органи правопорядку вдаватися до таких порушень.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи отримання доказів за допомогою катувань і поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та права на допомогу захисника, відвертого порушення права на недоторканість або тих чи інших аспектів приватного життя тощо не може бути терпимим у правосудді.

Тому концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів, на переконання суду, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.

Водночас, порушення численних формальностей, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований Верховним Судом, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені стороною захисту для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження та вказані недоліки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 .

Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Суддя також вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8 та 9 Конституції України є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Обставин, що відповідно до статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 у судовому засіданні не встановлено. Майнової шкоди проступком не заподіяно.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.

Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень її вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів в межах санкцій частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з урахуванням вимог статтей 34, та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.

Відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.

Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2684 гривні 00 копійок.

В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 536 гривень 80 копійок, - зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8 9 11, 23, 34, 35, частиною 6 статті 38, статтею 40-1, частиною 1 статті 130, статтями 245, 246, 256, частиною 2 статті 268, пунктом 7 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, який стягнути на користь держави (номер рахунку (IBAN): UA 0020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) електронне адміністрування податку) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк ОДИН рік.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП електронне адміністрування податку), номер рахунку (IBAN) UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі, що буде складатиме 34000 гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження.

Суддя: Т. М. Трояновська