Справа №592/361/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 33/816/296/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 154 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/361/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Кондратенко С. Ю.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, оскільки справи за ч. 3 ст. 154 КУпАП судам не підвідомчі, у наданому на розгляд суду протоколі містяться виправлення щодо статті КУпАП, яка передбачає відповідальність за правопорушення, порода собаки не віднесена до небезпечних, при цьому у протоколі не вказані правила вигулу собак, які вона порушила, тому відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відсутні докази того, що ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження саме собакою, а також, що власником собаки є вона, протокол складений з порушенням строку, передбаченого ст. 254 КУпАП, резолютивна частини постанови судді викладена у спосіб, що унеможливлює її виконання.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2023 ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн з конфіскацією тварини. Стягнуто з ОСОБА_4 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 07.12.2022 о 18:50 за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 вигулювала собаку без породи та без намордника, внаслідок чого собака вкусила за ногу ОСОБА_3 , заподіявши шкоди її здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_4 порушила правила вигулу собак у населеному пункті.

Вислухавши доводи захисника Кондратенко С. Ю., яка підтримала апеляційну скаргу, доводи потерпілої ОСОБА_3 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки судді суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_4 не вчиняла правопорушення, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження викладених у протоколі фактичних обставин правопорушення суддя суду першої інстанції у постанові послалася на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом.

Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 049930 від 23.12.2022, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_4 вигулювала собаку без породи та намордника в населеному пункті, внаслідок чого собака вкусила за ногу ОСОБА_3 , заподіявши шкоди її здоров`ю.

Потерпіла ОСОБА_3 надала показання, згідно яких 07.12.2022 близько 18:50 вона йшла по вул. Комсомольська в м. Суми. Попереду неї стояла жінка, яка тримала собаку на повідку. Коли потерпіла проходила мимо, собака почала гавкати, накинулася на неї та вкусила її за ногу. Після цього потерпіла пішла та викликала швидку медичну допомогу.

З консультаційного висновку міського лікаря-рабіолога від 07.12.2022, який містить підпис та печатку лікаря, вбачається, що ОСОБА_3 встановлений діагноз: вкушені рани с/з правої гомілки (а.с. 17).

На фотозображеннях зафіксовані сліди (рани) укусів на нозі потерпілої ОСОБА_3 (а.с . 25-40).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення підвідомчості при розгляді суддею суду першої інстанції цієї справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП, то вони є необгрунтованими, оскільки згідно приписів ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом; органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Положеннями ст. 221 КУпАП визначено категорію справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. До таких справ відносяться, зокрема, справи за ч. 2 ст. 154 КУпАП, яка встановлює відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), вчинені особою повторно протягом року.

Законом України № 1684-IX від 15.07.2021 ст. 154 КУпАП була доповнена ч. 3, якою визначено, що дії, передбачені ч. 1 цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Відповідно ст. 23, 24 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. За вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення:1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види адміністративних стягнень.

Конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України (ст. 29 КУпАП).

Вказані положення КУпАП кореспондуються з основними положеннями Конституції України, а саме ст. 41, згідно якої конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Як вже зазначено вище судді районних суддів здійснюють розгляд справ за ч. 2 ст. 154 КУпАП щодо порушення правил утримання собак і котів, у яких об`єктивна сторона полягає у вчиненні дій, передбачених ч. 1 цієї статті, особою повторно протягом року.

Тобто фактично судам підвідомчі справи із кваліфікованим складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП.

Що стосується ч. 3 ст. 154 КУпАП, то ця норма закону так само передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, але у разі якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за особою накладення стягнення у виді штрафу в більших розмірах (в залежності від суб`єкта правопорушення), а також із конфіскацією тварин.

Таким чином, оскільки справи за ч. 2 ст. 154 КУпАП підвідомчі судам, а справи за ч. 3 ст. 154 КУпАП відрізняються тільки наявністю додаткового об`єкта правопорушення (заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну), при цьому, окрім основного стягнення, санкцією ч. 3 передбачене ще й додаткове стягнення у виді конфіскації, яке може бути застосовано виключно за рішенням суду (ст. 29 КУпАП, ст. 41 Конституції України), то наведене дозволяє зробити висновок, що справи і за ч. 3 ст. 154 КУпАП також підвідомчі судам.

Не внесення відповідних змін до ст. 221 КУпАП щодо підвідомчості справ після доповнення ст. 154 КУпАП ч. 3 жодним чином не виключає відповідальності за вчинене правопорушення, так як жоден інший орган (посадова особа) не уповноважений розглядати вказану категорію справ. При цьому адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 3 ст. 154 КУпАП); адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Враховуючи викладене, порушень правил підвідомчості не встановлено, оскільки справа за ч. 3 ст. 154 КУпАП відносно ОСОБА_4 розглянута компетентним органом та у відповідності із законом.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги в тій частині, що зміст врученого ОСОБА_4 примірника протоколу відрізняється від того, який направлений до суду, оскільки з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП ця обставина суттєво не впливає на встановлення обставин вчинення правопорушення, не спотворює змісту оригіналу протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_4 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими. Під час складання протоколу уповноваженою особою до ОСОБА_4 було офіційно доведено суть вчиненого нею правопорушення, тому вказані в апеляційній скарзі неточності в протоколі, хоча і мають місце, але не є підставою для визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом. Крім того, судом здійснений розгляд не копії, а оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення. ОСОБА_4 об`єктивно мала достатньо можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відносно того, що положення ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачають відповідальність за вигулювання собак без повідків та намордників, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, тільки тих собак, породи яких віднесені до Переліку небезпечних порід собак, до яких вказана в протоколі про адміністративне правопорушення «собака без породи не відноситься», оскільки, як зазначено вище, правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відсутність в матеріалах справи даних щодо небезпечності цієї собаки, в цій конкретній справі, не спростовує вини ОСОБА_4 , оскільки саме її дії, які виразилися в тому, що вона не вжила заходів щодо вигулювання собаки з намордником, знаходяться у причинному зв`язку з тим, що ця собака покусала потерпілу та заподіяла шкоду її здоров`ю.

Є неприйнятними також доводи сторони захисту про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена (не розкрита) суть правопорушення, оскільки диспозиція ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за такі виді дій: 1) утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами; 2) утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця; 3) вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях; 4) неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Згідно принципу правової визначеності, закріпленому у чисельних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia) та п. 109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova), у п. 53 по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та у п. 19 по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine) «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку», а також у рішеннях КСУ від 29.06.2010 та від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно яких «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3). «Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

Як вже неодноразово зазначено вище, ОСОБА_4 притягається відповідальності за вигулювання собаки без намордника. Така законодавча заборона є доступною та передбачуваною, у тому числі щодо наслідків її порушення, є вираженою із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати її положеннями свою поведінку, а тому не обов`язково потребує додаткового звернення до спеціальних правил для встановлення в діях особи складу цього правопорушення. При цьому необхідно зауважити, що «намордником» (від слова морда) є спеціальне пристосування, дротяна, ремінна і т. ін. сітка, яку надівають на морду собаки або іншої тварини, щоб ті не кусалися, не рили землю, не смоктали маток або інше. Інші назви нарильник (від «рило»), нагубник (від «губи»). Намордник запобігає широкому відкриття пащі, застосовується для запобігання укусів та/або харчуванню з боку домашніх тварин (найбільш поширене для собак, також використовується для коней, ослів тощо). Намордник обмежує відкриття пащі, не дозволяє тварині кусати (і як наслідок їсти) і самостійно знімати намордник, але не перешкоджає диханню. Функції: для собак запобігає можливість укусів, оберігання собак від отруєння підібраною їжею.

Наведені вище докази у своїй сукупності об`єктивно встановлюють ту обставину, що ОСОБА_3 отримала рани саме від укусу і саме тією собакою, яку вигулювала ОСОБА_4 без спеціального пристосування намордника, яке повинне запобігати можливості собаки завдавати укусів, у тому числі і людині, убезпечувати спричинення будь-кому тілесних ушкоджень, тому ці доводи апеляційної скарги також не заслуговують до уваги.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона не є власником собаки є неприйнятними, оскільки з пояснень самої ОСОБА_4 убачається, що вигул собаки здійснювала вона, при цьому стороною захисту надана копія паспорту тварини, в якому, крім іншого, містять відомості щодо її вакцинації починаючи з 2021 р. Ці обставини вказують на те, що ОСОБА_4 тривалий час здійснює догляд за твариною, а тому є її власником de facto і de jure, попри відсутність відповідної відмітки у паспорті тварини.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням строку, визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки для складання протоколу перш за все потрібно встановити факт вчинення відповідного адміністративного правопорушення, і лише тільки після виявлення особи, яка це правопорушення вчинила, починає перебіг двадцяти чотирьох годинний строк складання протоколу, що дотримано уповноважено на те посадовою особою, яка склала протокол.

Доводи апеляційної скарги про неможливість виконання постанови судді в частині конфіскації тварини задоволенню не підлягають, оскільки, у разі необхідності, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, можуть бути вирішені судом, який виніс постанову, в порядку ст. 304 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2023 відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов