ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2109/22 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження № 33/807/445/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , її захисника адвоката Патяка А.С., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 34000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 21.05.2022 року о 17-45 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Вороніна, 29 вжила алкоголь, а саме коньяк, після дорожньо-транспортної пригоди за її участі, під час якої керувала ТЗ, чим порушила вимоги п. 2.10 Є Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційного затвердженого складу аптечки).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що справу було розглянуто без її участі, що є істотним порушення вимог законодавства.

Судом безпідставно застосовано стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, оскільки вона не отримувала такого права.

Апелянт вважає, що накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка його не має, не може бути застосоване.

Просить апеляційний суд, поновити строк на оскарження вищевказаної постанови, оскільки справу було розглянута без її участі.

Постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні апелянт вказує, що справу було розглянуто без її участі, а про існування постанови місцевого суду вона дізналися лише з листа державного виконавця (а.с.28).

Суд апеляційний інстанції враховуючи вказане, дійшов до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи.

Заслухавши ОСОБА_1 , її захисника адвоката Патяка А.С., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП є обґрунтованими, що підтверджується доказами та ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2022 року о 17-45 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Вороніна, 29 вжила алкоголь, а саме коньяк, після дорожньо-транспортної пригоди за її участі, під час якої керувала ТЗ, чим порушила вимоги п. 2.10 є Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційного затвердженого складу аптечки).

Згідно до п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

За вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, відповідальність передбачена за нормами ч. 4 ст.130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться в матеріалах адміністративної справи та досліджені судом, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №056754 від 21 травня 2022 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.10 є ПДР України;

- роздруківкою з приладу «Драгер 6810», відповідно якої ОСОБА_1 під час події перебувала в стані алкогольного сп`яніння 1,85 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.2) та направленням на огляд (а.с.3), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мала ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проводився на місця події;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4), відповідно яких вона вказала, що здійснювала керування автомобілем та здійснила ДТП. Вказала, що після ДТП вжила алкогольні засоби (коньяк);

- відеозаписом події (а.с.7), яким повністю підтверджуються обставини, інкриміновані ОСОБА_1 .

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в її діях інкримінованого їй правопорушення через те, що за кермом автомобіля під час події перебував її чоловік ОСОБА_2 , не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Вказані висновки суду ґрунтуються в тому числі на змісті відеозапису з місця події та письмових поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, де вона особисто та без психологічного примусу вказала, що вона під час події була водієм автомобіля та після ДТП вжила алкогольні напої, як заспокійливе.

Суд апеляційної інстанції відхиляє зауваження захисника Патяка А.С. про те, що ОСОБА_1 своїми висловами під час події намагалась захистити свого чоловіка, оскільки така версія є лише способом захисту від висунутого обвинувачення та не підтверджується матеріалами справи.

Суд наголошує, що відповідальність за вчиненні дії є індивідуальною. Кожна особа несе відповідальність за свої дії.

Отже, зафіксовані покази ОСОБА_1 дають підстави для єдиного висновку, що вона вчинила порушення вимог п. 2.10є ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Надані докази у вигляді копії з інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення на ім`я ОСОБА_2 не можуть підтверджувати факт здійснення ним керування автомобілем під час події, такі докази є лише припущенням сторони захисту.

З наведених підстав апеляційний суд також відмовляє в задоволенні заяви сторони захисту про здійснення виклику свідка в справі ОСОБА_2 , який згідно відеозапису, перебуваючи поряд ОСОБА_1 , не висловив жодних заперечень з приводу того, що транспортним засобом керував він, а не ОСОБА_1 .

Як зазначено вище, матеріалами справи (відеозаписом з місця події та показами обвинуваченої) повністю підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому покази інших осіб про нібито здійснення керування транспортним засобом ОСОБА_2 не відповідають зафіксованим обставинам в справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини обвинуваченої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що згідно відомостей УПП в Запорізькій області ОСОБА_1 посвідчення водія не отримувала (а.с.18).

Крім того, з оглянутого відеозапису та протоколу вбачається, що працівником поліції особу ОСОБА_1 було встановлено за іншим документом, але ніяк ні за посвідченням водія, на що не звернув уваги місцевий суд.

Отже, позбавляючи ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не з`ясував чи отримала вона спеціальне право керування транспортним засобами.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія не є водієм в розумінні п. 1.10 ПДР, а тому ОСОБА_1 може бути піддана адміністративному стягненню за ч. 4 ст. 130КУпАП лише у вигляді штрафу.

Крім того, як роз`яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» позбавлення прав керувати транспортними засобами може бути призначено судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа позбавлена такого права порядку адміністративного стягнення.

Разом з тим, призначити це додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами, суд не вправі.

Статтею 294 КУпАП встановлений вичерпний перелік рішень при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, суд апеляційної інстанції може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативно-правовим актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, апеляційний суд вважає необхідним змінити постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2022 року та виключити з неї посилання щодо позбавлення права керування ОСОБА_1 транспортними засобами строком на 3 роки, якого остання не отримувала.

В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити з постанови накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/2109/22