СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/8476/23
пр. № 3/759/4035/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., за участю правопорушника ОСОБА_1 , його захисника Мельниченка В.Л., іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: в матеріалах справи відсутній, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 до Святошинського районного суду м. Києва з Управління патрульної поліції Національної поліції України в м. Києві надійшла справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 21.11.2022 року приблизно о 15:49 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки "Ровер", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві на перехресті просп. Палладіна - вул. Берковецька при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів до повної зупинки та не надав дорогу автомобілю "Кіа", д.н.з. НОМЕР_2 , який закінчував маневр проїзду перехрестя, що призвело до зіткнення та пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив п 10.1 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, просив провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, зазначивши, що саме водій автомобіля "Кіа", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 винна в даній ДТП, оскільки вона здійснювала маневр проїзду перехрестя на заборонячий "червоний" сигнал світлофора. ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких зазначив свою версію обставин ДТП.

В судовому засіданні адвокат Мельниченко В.Л. просив провадження відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю подіж та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні інший учасник ДТП - ОСОБА_2 , дала суду пояснення, що саме водій автомобіля "Ровер", державний номерний знак НОМЕР_1 , є винним в даній ДТП, і, оскільки вона дочекавшись дозволеного знаку світлофора, плавно розпочала рух прямо, і проїхала сім смуг руху, відчула удар у праву частину автомобіля. Аналогічні пояснення ОСОБА_2 надала в письмових поясненнях, в той час, як вона була госпіталізована до медичного закладу.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, співставивши пояснення учасників ДТП, приймаючи до уваги пошкодження автомобілів та механізм їх утворення, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п.16.5 Правил дорожнього руху та ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки саме його дії знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з даною ДТП, так як він не надав дорогу транспортному засобу "Кіа", д.н.з. НОМЕР_2 , який завершував рух через перехрестя.

Вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності підтверджується, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №0031487 від 20.04.2023 року, схемою ДТП та письмовими поясненнями учасників ДТП, постановою від 28.02.2023 р. про закриття кримінального провадження, протоколом огляду місця події.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 16.5 ПДР у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Посилання ОСОБА_1 , та його зихисника на те, що водій ОСОБА_2 , раптом виїхала на перехресття, жодним чином не підтверджено, не надано до суду будь-яких доказів не винуватості, перед судом не ставилось клопотання про призначення судової автотехнічної експертизии.

При таких обставинах, суддя приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, є всі підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Протокол про адміністративні правопорушення складено 20.04.2023 року, вчинення адміністративного правопорушення відбулося 21.11.2022 року, постановою від 28.02.2023 р. закрито кримінальне провадження. Тобто, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що вказує на необхідність визнання вини. З огляду на викладене, ОСОБА_1 визнається винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, ч. 1, ч. 2, 247 п. 7, 283-284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити з підстав п. 7 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду.

Суддя Н.Д. Бабич