Справа №295/1958/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Костенко С.М. розглянув матеріали, які надійшли з ВАП Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 09.02.2023 близько 16 год. за адресою: м Житомир, вул Грушевського, 62, ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі поіцейського, а саме відповідо до ст. 32 ЗУ "Про національну поліцію" не надав документи для перевірки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 09.02.2023 зустрівся з товаришем, придбали каву, поруч із магазином стояди, розмовляли, потім попрощалися і почали рух кожен в свою сторону. Повз проїхав поліцейський автомобіль. В цей час почув "стоять", зупинився, повернувся і побачив поліцейських, які почали вимагати документи. Він повідомив, що документи в кишені та попросив представитися і пояснити причину перевірку документів. Оскільки поліцейські відмовилися представлятися, дістав свій мобільний телефон, попередив, що буде фіксувати на відео, на що полцейські повідомили, що теж здійснюють запис. Він ще раз ввічливо попросив показати документи і пояснити причину перевірки, у відповідь почув посилання на статтю в законі та коли попросив пояснити, що в статті зазначено, йому сказали подивитися в Інтернеті. Після чого вибили телефон рук, заламали руку, вдягли кайданки, які шукали хвилин 10, при цьому сильно заламаши руку. Незважаючи на його прохання послабити заламауваня руки, оскільки був нестерпний біль, його ніхтио не слухав. В послідуючому доставили у відділ поліції. Через заламаування руки, йому зламали руку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що зустрівся з ОСОБА_3 , попили каву і розійшлися в різні сторони. Почув сильний шум і побачив, що поліцейські затримали ОСОБА_3 , а тому підійшов до них, щоб з`ясувати, що сталося. На вимогу показав свої документи. У ОСОБА_3 теж вимагали документи, але останній попоросив повідомити причину такої перевірки та останній також записував розмову на телефон. Після цього, поліцейські скрутили руки Фартовому, поклали на заднє сидіння патрульного автомобіля і ногою прижимали до сидіння, а в цей час інша поліцейська хвлин 10 шукала кайданки. Зазначив, що ОСОБА_3 громадський порядок н порушував, вів себе спокійно, ніхто зауважень йому не висловлював. Чому поліцейські зупинили ОСОБА_3 йому не зрозумло.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, відеозапис, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації статті 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Згідно ст. 6 ЗУ "Про Націоальну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст. 7 Закону обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно ст. 18 Закону звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Згідно ст. 32 Закону Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Отже Законом встановлено конкретизовані підстави, за яких умов поліцейський має право вимагати пред`явлення документів.

Під час судового розгляду не встановлено обставин, відповідно до вимог ст. 32 ЗУ "Про Національтну поліцію", які б давали підстави для перевірки документів ОСОБА_1 .

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, який здійснював на власний мобільний телефон ОСОБА_1 працівники поліції в порушення вимог ст. 18 Закону належним чином не представилися, оскільки поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явили на вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. З відеозапису вбачається, що поліцейський пред`явив своє службове посвідчення, при цьому не надав можливості з ним ознайомитися, оскільки пред`явлення останнім відбулося миттєво і незаважаючи на те, що ОСОБА_1 повідомив, що не встиг навіть прочитати прізвище, поліцейський повідомив, що цього Закон не вимагає.

Також, як вбачається з відеозапису, що на прохання ОСОБА_1 повідомити підстави для перевірки документів, поіцейська послалася на ст. 32 Закону, при цьому на прохання ОСОБА_1 роз`яснити цю норму Закону, поліцейська запропоновувала останньому ознайомитися з її змістом в Інтернеті, що є грубим порушенням і недотриманям вимог зазначеного Закону.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази не доводять факт злісної непокори вимозі поліцейського пред`явити документи. Оскільки будь-яких законних підстав, передбачених ст. 32 ЗУ "Про Національну поліцію" у поліцейських на перевірку у ОСОБА_1 документів не встановлено. Як і не здобуто під час судового розгляду доказів на вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно с п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведені обставини, матеріали справи відносно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення останнім інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП., що виключає провадження у справі та підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247,283, 284, КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя С.М.Костенко