П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.08.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №156953, 14.09.2022 року о 23 год. 25 хв. у м.Львові на вул.Пулюя, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння шкірного покриву обличчя, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Пояснив, що 14.09.2022 знаходився із своїм другом, з яким спільно перебували в зоні бойових дій в автомобілі, довго спілкувались про пережите, оскільки він ( ОСОБА_1 ) нещодавно повернувся із зони активних бойових дій у зв`язку із отриманням поранення.

Недалеко від них знаходилось декілька екіпажів поліції, які стояли припарковані. За деякий час до них підійшов працівник поліції, який зробив зауваження ОСОБА_1 на мові країни агресора, що його автомобіль припаркований неналежним чином. У зв`язку із чим, між ОСОБА_1 та працівником поліції виник словесний конфлікт, внаслідок чого працівником поліції до ОСОБА_1 було застосовано фізичне насильство та в подальшому використано засоби впливу у формі кайданок та застосування сльозоточивого газу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надав пояснення, які за змістом є аналогічними поясненням ОСОБА_1 , окрім того зазначив, що відносно нього теж працівниками поліції були застосовані кайданки та сльозоточивий газ.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, що якої складено протокол про адміністративне правопорушення, суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, в матеріалах справи немає жодного доказу який би вказав на те, що ОСОБА_1 14.09.2022 р. о 23:25 хв. керував транспортним засобом.

Так, до адміністративних матеріалів долучено три відео-диски події, яка мала місце 14.09.2023 року близько 23.25 год.

Загалом на вказаних трьох дисках знаходиться 60 відеофайлів, які судом оглянуто в судових засіданнях. Із долучених до адміністративних матеріалів відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 знаходячись на проїжджій частині дороги сидить на асфальті із застосованими до нього кайданками і в агресивній формі, нецензурною лайкою викрикує в сторону працівників поліції образи, мотивуючи свої дії тим, що працівник поліції звернувся до нього російською мовою в той час, як він ( ОСОБА_1 ) повернувся з пораненням із зони активних бойових дій, захищаючи свою країну.

Разом з тим, на жодному з переглянутих 60 файлів відео не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як це зазначено в протоколі ААД №156953 від 14.09.2022 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, передбачено обов`язок включення інспектором портативного відео реєстратора, що відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

Проте, як вбачається із наявних в матеріалах справи відеозаписів, останнє починається з моменту, коли словесний конфлікт вже мав місце, при цьому ОСОБА_1 не перебуває в транспортному засобі, знаходиться на вулиці, де і відбувається конфлікт. Вказане свідчить про не безперервність відеозйомки та про те, що в порушення вказаних норм портативний відео-реєстратор на початку події, яка зазначена в протоколі ААД №156953 від 14.09.2022 не був увімкнений у жодного із поліцейських.

В матеріалах справи, також, відсутня будь-яка постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху під час керування ним транспортним засобом, яка б передувала зупинці останнього.

Не долучено до адміністративних матеріалів і відеозаписів з відеореєстраторів службових автомобілів, які б могли зафіксувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які надані ними в судовому засіданні, підтверджується дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які долучено до матеріалів справи (а.с.3).

Також, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, на підтвердження обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №156953 від 14.09.2022 року надано рапорт інспектора УПП у Львівській області ДПП Ільїна О. від 15.09.2022 року, в якому викладені обставини події.

Разом з тим, відповідно до Наказу МВС № 503 від 13.06.2016 року "Про затвердження Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України" рапорт є внутрішнім документом, та відтак не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації.

Окрім того, як було викладено Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року по справі № 524/5741/16-а, поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не мас: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Таким чином, суд позбавлений можливості та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 14.09.2022 року близько 22.25 год. керував транспортним засобом та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відтак, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

При таких обставинах, з огляду на викладене та враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_1 14.09.2023 р. о 23:25 хв., вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, то, відповідно, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 14.08.2023 року.

Суддя Ю.С.Марків