Номер провадження: 33/813/900/23
Номер справи місцевого суду: 523/4999/23
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ткачука Андрія Юрійовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Суворовського районного суду м. Одеса від 11 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №427783 від 26.02.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 26.02.2023 року о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Chevrolet Captiva» д/н « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинку або у медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на ПВР №471330, 471507.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №427783 від 26.02.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не заперечував щодо складеного відносно нього протоколу за вказаних обставин, а також відеозаписом №471330, 471507 з яких просліджується чітка послідовність подій, які відбулись 26.02.2023 року, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості, викладені в протоколі та вину правопорушника. Надані суду відеозаписи, не викликають сумніви у суду стосовно їх достовірності, оскільки безпосередньо ОСОБА_1 та його захисник не заперечували, що на ньому зафіксований саме ОСОБА_1 та його автомобіль під час подій, які мали у зазначений протоколі день, час та місці.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати постанову із закриттям справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що із відеозаписів, які наявні у матеріалах справи, можливо дійти висновку, що записи не містять будь які фактичні дані, що ОСОБА_1 , керував автомобілем Chevrolet Captiva д/н НОМЕР_1 . Відеозаписи взагалі не містять інформацію про фактичний рух авто по вулиці Балківська, 22, хоча це зазначено у Протоколі. Через це, захист вважає, що у діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 130 КУпАП. Тому висновки суду, які зазначені у рішенні від 11.04.2023 на думку захисту є передчасними. По-друге, суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку незгоди особи з причинами зупинки працівниками поліції - вона має можливість оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку, чого Сорокою зроблено не було, що також вбачається із наданих захисником запереченнях. Звертали увагу суду апеляційної інстанції, що для того щоб оскаржити дії поліцейського, необхідно щоб поліцейський прийняв відповідне рішення (склав постанову). Матеріали справи № 523/4999/23 (протокол, відеозаписи) не містять будь-яких рішень поліцейських, жодних постанов за порушення ПДР на ОСОБА_1 , не складено. Захист вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов?язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Якщо припустити, що ОСОБА_1 дійсно керував авто Chevrolet Captiva НОМЕР_2 (що не доведено матеріалами справи на думку скаржника), тоді в порушення вищезазначеної вимоги закону поліцейські не повідомили причину зупинки водію, жодних адміністративних рішень ними не приймались, тому поліцейські безпідставно зупинили автомобіль ОСОБА_1 , як вважав скаржник. Звертали увагу на те, що зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до ОСОБА_1 , зокрема й проходження огляду на стан сп?яніння він виконувати був не зобов?язаний. По - третє, суд першої інстанції не надав уваги доводам захисту про те, що із наявного у матеріалах справи відеозапису можливо встановити, що поліцейський вважає, що ОСОБА_1 , перебуває в стані алкогольного сп?яніння та повідомляє водію, що в нього є варіанти - пройти тест на стан сп?яніння на місці за допомогою приладу "Драгер", проїхати до медичного закладу або ви можете відмовитись. Водій повідомив, що відмовляється. Через декілька секунд, вже інший поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Із вищезазначеного діалогу (підтвердженого відеозаписом) ОСОБА_1 , та поліцейських, від моменту початку їх спілкування до моменту прийняття рішення поліцейським про складання Протоколу, можливо встановити що водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі охорони здоров?я шляхом вручення письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я (далі - Направлення). З метою виявлення стану сп?яніння, що є грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735, а тому його вина є недоведеною, на думку сторони захисту. При ознайомленні із матеріалами справи було встановлено, що матеріали містять Направлення до медичного закладу, але звертали увагу суду на те, що під час оформлення матеріалів та за весь час спілкування водія з поліцейським, ОСОБА_1 , не було вручено письмове Направлення у заклад МОЗ. Можливо дійти висновку. що в порушення вимог інструкції 09.11.2015 № 1452/735 у службовому автомобілі поліцейський склав зазначене направления самостійно без фактичного вручення його водію. Вищевказане також підтверджується тим, що у Направлені зазначений час його склалания - 26.02.2023 о 09 год. 15, тобто час складання Протоколу та письмового Направлення повністю збігається, що с неприпустимим. Вважли, що поліцейські допустили грубе порушенні Інструкції № 1452/735 та наявне в справі Направлення є недопустимим доказом. Суд першої інстанції ніяким чином не надав оцінки доводам захисту щодо порушення поліцейськими вимог Інструкції 09.11.2015 № 1452/735. По - четверте, суд першої інстанції не надав уваги доводам захисту про те, що із наявного відеозапису можливо встановлено, що поліцейські не назвали жодних ознак сп?яніння, які вони нібито виявили у водія, не роз?яснили процедуру та порядок проходження огляду та не повідомили ОСОБА_1 , наслідки відмови від проходження огляду. Співробітниками поліції не було чітко запропоновано та роз?яснено, про те де саме, яким чином та й взагалі не було роз?яснено наслідки відмови від проходження огляду на місці та у закладі МОЗ. Поліцейські не повідомили, що в разі відмови, суд може позбавити його права керування автомобілем на певний строк та інше. ОСОБА_1 , не має юридичної освіти, він не знає наслідки відмови від проходження дослідження, а поліцейські скористались цим незнанням. Та звертали з приводу цього на практику у Постанові Одеського апеляційного суду справа №504/1112/22 від 15.08.2022, суд дійшов наступних висновків, що згідно до наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров?я України 09.11.2015 161452/735 п. 8 Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного Засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп?яніння є обов?язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров?я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп?яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку № 1103, пункт 6 розділу IX інструкції з оформлення матеріалів № 1395). Відмова особи від проходження огляду на стан сп?яніння повинна бути чіткою, зрозумілою, такою, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка не залежить від будь-яких зовнішніх факторів у тому числі дій чи намірів інших осіб. Натомість, посадовою особою, яка склала протокол щодо особи не було дотримано зазначених положень нормативних актів та протокол про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. КУпАП складено за відсутності відповідних достатніх доказів про вчинення вказаного правопорушення. Враховучи вищезазначене можливо дійти висновку, що не роз?яснення ОСОБА_1 , суті висунутої поліцейської вимоги, порядок вчинення певних процесуальних дій та наслідки, які можуть для нього настати як у випадку проходження, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп?яніння, призвело до незаконного складання відносно нього протоколу за ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції ніяким чином не надав оцінки доводам захисту щодо грубого порушення поліцейськими процесу оформлення адміністративних матеріалів. Як підсумок можно дійти висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів. Ta без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів) інше. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості. Суд першої інстанції на вищевказані порушення та протиріччя уваги не звернув, належної оцінки їм не надав та кваліфікував дії ОСОБА_1 , як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно по встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння. При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з?ясування обставин справи, що призвело до прийняття судового рішення, яке вимогам закону не відповідає, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні ним правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Позиція апеляційного суду

Розглянувши доводи апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №427783 від, в якому зазначено, що 26.02.2023 року о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Chevrolet Captiva» д/н « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинку або у медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на ПВР №471330, 471507, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень представників, особи що притягається до адміністративної відповідальності., яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Судом першої вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 427783 від 26.03.2023 року. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився;

- змістом відеозапису на якому ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу. В ході спілкування з співробітниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважає їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисника, стосовно того, що поліцейським було порушено порядок складення адміністративних матеріалів стосовно скаржника, доводами самої апеляційної скарги спростовується, в якій представник ОСОБА_1 підтверджує його відмову у проходженні перевірки на стан сп`яніння, що перешкоджає встановленню об`єктивної істини дійсності стану ОСОБА_1 ..

Натомість, для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.

Доводи апелянта про те, що відеозапис є недостовірним доказом є припущенням так як ОСОБА_1 та його представниками не було заявлено клопотань про проведення досліджень відеозапису.

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Крім цього у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції. Суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, зазначивши, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. КАС/ВС вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Апеляційному суду ОСОБА_1 клопотань щодо допиту свідків, отримання інших доказів не заявлено, тому суд апеляційної інстанції приходить наступного.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеса від 11 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 02 червня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький