Справа № 373/1256/23
Номер провадження 3/373/607/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Свояк Д.В., за участі заступниці командира РМЗ з МПЗ військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 розглянув матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сміла Черкаської області, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.17220 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем строкової служби, в умовах особливого періоду, 01.06.2023 о 21:00 перебував на території ВЧ НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння.

В суді ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся.

В суді обставини справи підтвердились протоколом про адміністративне правопорушення №90 від 02.06.2023 та письмовими матеріалами справи, у тому числі в копіях: письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; військовим квитком ОСОБА_2 ; витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №270 від 01.12.2021; службовою характеристикою ОСОБА_2 ; висновком щодо результатів медичного огляду №308 від 01.06.2023; витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №29 від 14.01.2022; витягом з наказу командувача сухопутних військ ЗСУ №206 від 05.03.2023.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.17220 КУпАП, як поява військовослужбовця на території військової частини в стані наркотичного сп`яніння, в умовах особливого періоду.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014. Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, які обтяжують відповідальність: не виявлено.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність, суд визнає щире розкаяння винного.

При визначенні виду та розміру стягнення судом враховується службова характеристика на ОСОБА_2 , відповідно до якої він за час служби зарекомендував себе позитивно, також береться до уваги те, що на час дії воєнного стану в Україні солдати строкової служби одержують посадовий оклад у сумі від 350 до 700 гривень.

Санкція ч. 3 ст. 17220 КУпАП передбачає такі види стягнення - штраф від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами 1 - 2 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Згідно з ч.1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. КУпАП не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив (п. 4.1), що Україна є правовою державою (ст. 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст. 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); кожен має право на повагу до його гідності (ч.1 ст.28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п.2 ч. 3 ст. 129).

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Безпосереднім вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності є реалізована в нормах Кодексу можливість особи, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, бути звільненою від кримінальної відповідальності.

Також у цьому рішенні зроблено висновок про те, що норми ст. 69 КК України суперечили основоположному принципу правової держави - справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Міжнародними рекомендаціями щодо застосування такого виду покарання, як штраф, передбачено враховувати його адекватність матеріальному стану покараного та можливість заміни ув`язнення, де це можливо, штрафом.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 вказав, що положення ст. 69 Кодексу порушували один із основоположних принципів верховенства права - справедливості, оскільки позбавляли рівної можливості призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за конкретний вид злочину, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, ступінь суспільної небезпечності яких значно нижчий, ніж особливо тяжких, тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості.

Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

У постанові ВС від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КПК України та КУпАП викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності - за вищої суспільної небезпеки правопорушення, настають суворіші санкції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на сталий підхід Європейського суду з прав людини щодо визначення критеріїв «кримінального обвинувачення» у конкретній справі, висловлений у тому числі у рішеннях у справах «Енгель та інші проти Нідерландів», «Юсілла проти Фінляндії», «Кемпбел та Фелл проти Сполученого Королівства», «Лутц проти Німеччини», «Озтюрк проти Німеччини» та інших, при розгляді цієї справи враховує: внутрішньо-правову кваліфікацію діянь; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до особи.

Санкція ч. 3 ст. 17220 КУпАП передбачає можливість накладення на винну особу штрафу у сумі від 17000 до 34000 грн. Зважаючи на розмір доходів ОСОБА_2 , застосування до нього стягнення у виді штрафу, який у разі несплати в добровільному порядку може бути подвоєно, є суворим та таким, що покладає на нього надмірний тягар.

Оскільки загальна природа ч. 3 ст. 17220 КУпАП та мета можливо застосовного за її порушення стягнення є одночасно і попереджувальною, і караючою, зазначене правопорушення в аспекті положень ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод може розглядатися як кримінальне.

Положеннями ст. 69 КК України передбачено можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Санкція ч. 3 ст. 17220 КУпАП передбачає можливість застосування до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, адміністративного стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

За вищенаведених підстав, зважаючи на те, що застосування до ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу у найменшому, визначному санкцією ч. 3 ст. 17220 КУпАП, розмірі може поставити його у скрутне матеріальне становище, а застосування стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на мінімальний строк зазначений у санкції статті, з врахуванням його характеризуючих даних, того, що усунення його від виконання покладених на нього обов`язків може негативно вплинути виконання його підрозділом завдань в умовах воєнного стану, та усвідомленням вини у вчиненому, є занадто тривалим у даному випадку, суд вбачає за необхідне, вирішуючи дану справу, застосувати аналогію закону, у частині положень ст.69 КК України.

Застосування до ОСОБА_2 нижче від найнижчої межі адміністративного стягнення, ніж передбачено ч.3 ст.17220 КУпАП, - арешту з утриманням на гауптвахті на строк п`ять діб є достатнім для його виправлення та буде справедливим з огляду на встановлені судом обставини цієї справи.

На підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, звільнені від сплати судового збору у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

З врахуванням викладеного, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.3 ст.17220 КУпАП, згідно зі ст.ст.33, 252, 283 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.17220 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк п`ять діб.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Суддя Д. В. Свояк