КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
унікальний номер справи № 357/9692/22
апеляційне провадження № 33/824/2012/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі судді Білич І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кочина Сергія Сергійовича, в якій міститься клопотання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року, про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, 02 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кочин С.С. подав апеляційну скаргу у якій, зокрема, просив поновити строк на її апеляційне оскарження. Як на підставу для поновлення вказаного строку зазначаючи, що повний текст оскаржуваної постанови ним було отримано 18 січня 2023 року, а 30 січня 2023 року направлено апеляційну скаргу. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року зазначену апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження повноважень адвоката. Копію зазначеної постанови адвокатом отримано 01 березня 2023 року, а 02 березня 2023 року подано апеляційну скаргу до якої долучено документи на підтвердження повноважень на представництво. Зазначені обставини, скаржник вважав поважними та просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята судом 11 січня 2023 року, а відтак, останнім днем на її оскарження є 23 січня 2023 року.

Повний текст вказаної постанови скаржником отримано 18 січня 2023 року.

30 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кочин С.С., вперше направив апеляційну скаргу на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року, яка постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року була повернута скаржнику у зв`язку з відсутністю повноважень адвоката на її подання.

Копію зазначеної постанови адвокатом отримано 01 березня 2023 року, а 02 березня 2023 року повторно подано апеляційну скаргу.

Враховуючи зазначені обставини, а також керуючись принципом доступу до правосуддя, суд вважає, що строк підлягає поновленню з підстав поважності причин його пропуску.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначав, що працівником поліції не видавалося направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, чим порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Працівником медичного закладу не проводилося дослідження на визначення алкогольного сп`яніння, не відбиралися біологічні зразки для проведення дослідження та не надавалися сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку технічного засобу вимірювальної техніки. Із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що проміжок часу між продуваннями приладу «Драгер», становить близько 10 хвилин, що є порушенням вимог Інструкції. Вказує, що показами свідка та ОСОБА_1 та медичною випискою ОСОБА_2 підтверджують факт погіршення здоров`я останньої, та що керування скаржником транспортним засобом було зумовлено крайньою необхідністю, а саме, необхідністю доставлення ОСОБА_2 до медичного закладу. Враховуючи наведене, просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кочин С.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з підстав зазначених у ній. Вказуючи на те, що ОСОБА_1 визнає факт того, що 02 жовтня 2022 року ввечері він повернувся додому, поставив свій автомобіль в гараж і під час вечері випив трохи горілки. Його дружина поїхала до невістки, так як вона хворіла на короновірус. Оскільки їй вночі стало гірше, швидка допомога відмовилася приїхати, то йому зателефонували і сказали, що треба відвезти до лікарні, так як вже була комендантська година та таксі вже не могло приїхати. Коли вони приїхали до приймального відділення лікарні до них під`їхала патрульна машина поліції. Поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою «Драгер» на що він погодився. Однак, не погодився з результатами такого огляду тому вони поїхали на огляд до КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4», де були підтверджені результати алкогольного сп`яніння. Був складений протокол про адміністративне правопорушення, автомобіль евакуйований.

Ставлячи питання про закриття адміністративного провадження, представник вказував на те, що судом першої інстанції при розгляді матеріалу не було взято до уваги той факт, що автомобіль ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції, вони під`їхали до приймального відділення лікарні вже після. ОСОБА_1 був вимушений сісти за кермо та завести свою невістку до лікарні. Відтак, приймаючи до уваги, що небезпека за викладених обставин не могла бути усунута іншими засобами (була комендантська година та не їздило таксі), то водій у відповідності до положень ст.17 КУпАП не підлягає до адміністративної відповідальності, так як вчинив такі дії в стані крайньої необхідності.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника скаржника, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами поданої апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (ПДР України) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.9. а) ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділ І Інструкції).

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 Розділ І Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 Розділ І Інструкції).

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту оскаржуваної постанови, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, висновку щодо результатів медичного огляду, роздруківкою приладу «Драгер», на показах свідка ОСОБА_3 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 356922, 02 жовтня 2022 року о 23 год. 00 хв. перебуваючи в м. Біла Церква вул. Карбишева, 51 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane Scenic д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, освідування на стан алкогольного сп`яніння проходив у КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4».

Згідно висновку лікаря, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_1 порушено вимоги пп. а) п. 2.9 за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до чеку Drager Alcotest 7510, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, цифровий показник результату огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 становить 1,68 проміле, в той час як допустимий показник, не повинен перевищувати 0,2 проміле.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці; виражене тремтіння пальців рук. У графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення», ОСОБА_1 зазначив «згоден» та проставив свій підпис.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складеного лікарем КНП «Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4», ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначено: поведінка обстежуваної особи ОСОБА_1 - напружений, дратівливий, сперечається з медперсоналом, мова -сповільнена, змазана, рухова сфера - порушена, міміка - млява, хода уповільнена, нестійкий в позі Ромберга, наявне тремтіння повік, язика, пальців рук, повідомив, що останній раз вживав пляшку пива 02 жовтня 2020 року о 20.00 год. При огляді було використано технічний засіб, газоаналізатор «Драгер» о 23:23 год. - результат 1,37 проміле, о 23:45 год. результат - 1,33 проміле, заключний діагноз - алкогольне сп`яніння.

Пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», передбачено право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду, однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 оскаржував вказаний висновок лікаря з підстав його неповноти або неправильності, або ж порушення процедури проведення огляду.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що працівником медичного закладу не проводилося дослідження на визначення сп`яніння, не відбиралися біологічні зразки для проведення дослідження та не надавалися сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку технічного засобу вимірювальної техніки є безпідставними.

Також є безпідставним посилання скаржника на те, що проміжок часу між продуваннями приладу «Драгер» становив менше 10 хв., оскільки перебування скаржника у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який є належним доказом у справі.

Посилання скаржника на те, що поліцейським не видавалося направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах діючого законодавства.

Відповідно до положень ст.ст.17,18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В апеляційній скарзі скаржником зазначено, що керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння було зумовлено крайньою необхідністю, а саме, необхідністю доставлення ОСОБА_2 (невістки) до медичного закладу.

Проте, в даному випадку дії ОСОБА_2 не можна вважати вчиненими в умовах крайньої необхідності, оскільки, як зазначає скаржник, ОСОБА_3 викликала швидку допомогу і навіть таксі, і коли отримала негативний результат, одразу зателефонувала ОСОБА_1 та попросила приїхати, та відвезти невістку ОСОБА_2 до лікарні. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 викликала швидку допомогу та отримала від неї негативну відповідь, матеріали справи не містять, як і не містять доказів виклику служби таксі.

Крім того, згідно виписного епікризу КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 3», ОСОБА_2 була госпіталізована 02 жовтня 2022 року. Діагноз заключний клінічний: «2019-n-CoV гостра респіраторна хвороба» середньої важкості. Гострий бронхіт. На час обстеження, даних за пневмонією не виявлено.

При цьому, з вказаного епікризу чи інших наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що у зв`язку з хворобою, ОСОБА_2 потребувала негайного доставлення до медичного закладу не маючи змоги дочекатися приїзду швидкої допомоги.

Таким чином, факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі судом апеляційної інстанції не встановлений.

Крім того, у апеляційній скарзі скаржник просив закрити провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.Проте, визнання дій особи такими, що вчинені у стані крайньої необхідності, не є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а апеляційна скарга не містить будь-яких доводів, які б могли служити достатніми підставами для її скасування та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 - адвоката Кочина Сергія Сергійовича задовольнити та поновити скаржникові строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кочина Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: