Код суду 233 № 233/1279/22

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Орчелота А.В., розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП№2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець НОМЕР_1 бригади, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №316499 від 02 серпня 2022 року, разом із доданими до нього матеріалами, відповідно до якого, ОСОБА_1 02 серпня 2022 року о 06 годині 25 хвилин в м. Костянтинівка по вул. Ємельянова біля будинку 12, керував транспортним засобом ВАЗ-21101, номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора ALKOTEST-6810. Тест-729. Результат 1,33% проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України. Від керування усунутий.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним. Від захисниці Божини Я.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_1 .

Крім того, захисниця Божина Я.В. надіслала на адресу суду клопотання про закриття провадження, посилаючись на те, що матеріалами справи не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свою заяву захисниця обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не були роз`ясненні його права та обов`язки, в протоколі також не зазначені відомості про свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хоча були взяті у них пояснення, які датовані різними датами. Не було підтверджено медичним оглядом стан сп`яніння. Матеріал зібраний працівниками поліції має дуже багато порушень і невідповідність, з яких неможливо об`єктивно встановити чи не порушені були права ОСОБА_1 при складані протоколу про адміністративне правопорушення, функція якого полягає фіксувати фактичні данні, що є доказом скоєння адміністративного правопорушення. Виходячи з вищевикладеного, матеріали справи не мають жодного доказу, який би підтверджував факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, клопотання захисника, доходжу наступного висновку.

Частина 1 статті 130КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції…

Пункт 2.9(а) ПДР вказує, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст.245КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правова процедура, що визначає механізм огляду особи на стан алкогольного сп`яніння регламентована зокрема ст.266КУпАП.

Згідно ст.266КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином законодавець визначив два механізми фіксації проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки: 1)з використанням технічних засобів відеозапису; 2)за участю свідків.

Відповідно до п.6 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином законодавець передбачив два випадки направлення водія до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння: 1) у випадку незгоди водія пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу; 2) у випадку незгоди водія з висновками огляду на місці зупинки транспортного засобу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП до суду надано:

- інформацію викладену в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №316499 від 02 серпня 2022 року;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виданого о 06 годині 50 хвилин 02 серпня 2022 року на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, млява мова;

- тестування на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №316499 від 02 серпня 2022: місце проведення тесту м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 12. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Аlcotest-6810, номер тесту 729. Згідно з результатами огляду ОСОБА_1 о 06 годині 33 хвилині 02 серпня 2022 року перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,33 проміле;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, відповідно до якого, огляд проведено у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Аlcotest-6810, за результатом огляду ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,33 проміле;

- письмові пояснення ОСОБА_3 від 02 серпня 2022 року, з яких вбачається, що він був запрошений у якості понятого працівниками поліції на місці зупинки Василика, якому працівники поліції запропонували продути ALKOTEST-6810, результат 1,33 проміле;

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 01 серпня 2022 року, з яких вбачається, що вона була запрошена у якості понятої працівниками поліції на місці зупинки ОСОБА_4 , якому працівники поліції запропонували продути ALKOTEST-6810, результат 1,33 проміле;

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №856413 від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП;

- відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При дослідженні відеозапису доданого до матеріалів адміністративної справи суддею встановлено, що чоловік, особу якого на відеозапису не встановлено здійснив продуття газоаналізатора. Результат огляду становить 1,33 проміле. За результатами вказаного огляду поліцейським повідомлено громадянину про те, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130КУпАП. Запис триває 31 секунду.

Вказаним відеозаписом зафіксовано процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, нібито, на місці зупинки транспортного засобу. Запис здійснений на підставі п.1 ст.40Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст.251КУпАП, цей відеозапис є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що ч.1 ст.130КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Першочерговим завданням є встановлення саме особи, яка керувала транспортним засобом.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Така правова позиція узгоджується з визначенням у п.1.10ПДР України поняття механічний транспортний засіб - як транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна.

В матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130КУпАП, а саме те, що він керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху, оскільки жодного підтвердження цього факту суду не надано. Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшов свого матеріального закріплення в якості доказу в матеріалах справи.

Суд вважає необхідним звернути увагу на правові висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», де зазначено наступне:

«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення "Хан проти Сполученого Королівства" і "Аллан проти Сполученого Королівства"). При цьому має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…».

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

До того ж, при дослідженні матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що протокол, в порушення ст.256КУпАП, не містить даних про залучення свідків до процедури огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ..

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, відповідно до вищенаведеного закону.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 липня 2019 у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 у справі №524/9716/16-а, приписами статті 283КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Так, діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Таким чином, зроблені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

На підставі викладеного, суддя не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому технічний запис, який є додатком до протоколу про адміністратвине правопорушення є недопустимим доказом.

Інших доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Суддею зазначається, що факт вчинення адміністративного правопорушення має бути підтверджений лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно ч.2 ст.7КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою, яка проходила огляд на стан сп`яніння - виключає можливість притягнення її до відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, оскільки поліцейськими не дотримано процедури вимоги проходження огляду на стан сп`яніння водія, чим порушено вимоги ст.266КУпАП та не доведено саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а тому вважаю за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 130, 247, 280, 284-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя А.В.Орчелота