ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Русєвої А.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Романюка П.С.

захисника Дробінової І.В.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 ,

26.02.2023 року о 23 год. 35 хв. у м. Одеса, вул. Канатна, 130 а, керуючи автомобілем «Шкода», державні номерні знаки НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда», державні номерні знаки НОМЕР_2 , який був припаркований біля узбіччя, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 089422 від 27.02.2023 року, ОСОБА_1 26.02.2023 року о 23 год. 35 хв., у м. Одеса, вул. Канатна, 130а, керував автомобілем «Шкода», державні номерні знаки НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряного покрову обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Таким чином, за переконанням поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, порушивши вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину в скоєнні адміністративних правопорушеннях, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав та пояснив, що він у вказані в протоколах дату, час та місці на своєму автомобілі їхав додому, до якого залишалось метрів 500. Під час руху побачив патрульний автомобіль поліції, який подав сигнал про зупинку, але він одразу не зупинився, оскільки одразу не помітив. Потім, проїхавши біля 500 метрів він зупинився. Коли все ж таки зупинка відбулась, його витягнули з машини та запропонували пройти експертизу на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Стали його звинувачувати, що він скоїв ДТП. Один екіпаж займався його оглядом на стан сп`яніння, а інший евакуював його транспортний засіб, попередивши про відсторонення його як водія. Зазначив, що від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся, а відмовився продувати «Драгер», повідомивши, що здасть біологічні зразки у лікарні, куди його і відвезли. Під час огляду за допомогою приладу «Драгер» результати не показали сп`яніння, потім винесли ще один результат та він вже був готовий, він став вимагати нову трубку і сказав, що здасть сечу, однак йому потрібен час. Він випив воду, повернувся, однак йому повідомили, що протокол вже склали, хоча він хотів здати біоматеріал, про що зазначив в протоколі. Далі залишився чекати до ранку у парку, оскільки машину евакуювали. Також пояснив, що ДТП він не скоював, потім він зустрівся з потерпілим та з`ясували, що подряпини на машині потерпілого відсутні.

Захисник Дробінова І.В. пояснила суду, що ознаки сп`яніння, виявлені поліцейським, спростовуються тим, що у ОСОБА_1 виявлена хронічна неінфекційна патологія шкірного покриву, який і був сплутаний поліцейським з ознаками алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначила, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, одночасно, зазначила, що на адвокатські запити їй надали відповіді про відсутність відеозапису.

Вирішуючи питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд, заслухавши притягуваного, дослідив матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст.130КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно із п.2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026 (далі Інструкція 1026), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За змістом підпунктів 1) та 2) п. 1 розділу VII Інструкції 1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Так, зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.

Зазначене вбачається із положень п. 2 розділу І Інструкції 1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати те, що за допомогою відеореєстратора повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом були досліджені DVD-диски з відеозаписами з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейських, долучені до матеріалів справи. Переглядом цих відеозаписів, судом встановлено, що на відеозаписах частково відображені події, які ставляться у вину притягуваному, зокрема на них зафіксовано рух автомобіля притягуваного, його переслідування поліцейськими, зупинка та пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Але, на вказаному електронному носії не зафіксовано момент проходження притягуваним огляду на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі, що позбавляє суд можливості повно, всебічно і об`єктивно дослідити та оцінити всі обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке ставиться у вину притягуваному, так само і позбавляє суд можливості оцінити пояснення притягуваного на предмет їх правдивості.

З метою забезпечення всебічного та повного розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом направлявся запит до УПП в Одеській області про надання відеозаписів з бодікамер поліцейського під час проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 , у відповідь на який надійшли диски з аналогічними відеозаписами, що були первісно долучені до матеріалів провадження.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України «Про ратифікацію конвенції» від 17.07.1997 «Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод» і протоколи до неї є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Таким чином суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП при викладених в протоколі обставинах, викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту». У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З урахуванням цих міжнародних правових норм, перевіривши докази у справі за ч.1 ст.130 КУпАП на їх належність та допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не підтверджена наявними доказами безсумнівно.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Вирішуючи питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд виходить з наступного.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини в тому, що дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини, вина ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 092787 від 26.02.2023 р., підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, в якій, в тому числі, зафіксовані механічні пошкодження автомобілів, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , згідно яких він підтверджує наявність механічних пошкоджень на його автомобілі внаслідок ДТП, та відеозаписом з місця події, з якого вбачається, як автомобіль «Шкода» під керуванням ОСОБА_1 рухається по дорозі та на вимогу поліцейського, не зупиняється, починає на великій швидкості рухатись та маневрувати у дворовому проїзді, з наміром уникнути зупинки. Під час такого руху й стається дорожньо-транспортна пригода, зіткнення з припаркованим автомобілем «Мазда», за участю ОСОБА_1 . Крім того, з відеозапису вбачається, як потерпілий ОСОБА_2 під час спілкування з поліцейськими, які згодом склали протокол за ст.124 КУпАП, та відібрання у нього пояснень, констатує разом з поліцейськими механічні пошкодження його автомобіля та пояснює, що чув як спрацювала сигналізація авто після зіткнення і не заявляє, що ці пошкодження існували раніше.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Як було вище наведено, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 13.1 ПДР України, який передбачає, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, керуючи автомобілем «Шкода», не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда», який був припаркований біля узбіччя, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Таким чином з викладеного слідує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, судом не приймаються до уваги твердження ОСОБА_1 про відсутність на автомобілі потерпілого механічних пошкоджень, оскільки такі твердження спростовані дослідженими судом доказами. Невизнання вини притягуваним та його пояснення суд визнає такими, що переслідують мету уникнення відповідальності за вчинене.

При призначенні адміністративного стягнення суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Судом враховуються обставини даної конкретної ситуації та зухвала поведінка притягуваного в ній, яка полягала в тому, що під час комендантської години, яка, на день вчинення правопорушення діяла в м. Одесі з 23:00 до 05:00 год., незважаючи на вимогу уповноважених осіб поліції зупинити автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , останній не зупинився, став намагатись уникнути поліцейських, які переслідували його протягом достатньо довгого часу і під час його намагання уникнути зупинки та зникнути з поля зору поліцейських, він рухався на високій швидкості по дворах будинків, де є припаркованими автомобілі, з одним з яких він здійснив зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів потерпілого та ОСОБА_1 . Далі, після його зупинки, він не перестав вести себе зухвало, не виконував вимоги поліцейських, що призвело застосування до нього кайданок.

Таким чином, за встановлених обставин суд вважає, що в притягуваного розвинуте відчуття безкарності й допустимості подібної поведінки. Навіть той факт, що ОСОБА_1 стверджував, що злякався зупинити транспортний засіб через те, що в салоні автомобіля знаходився його друг, який був у нетверезому стані, свідчить про те, наскільки він зневажливо ставиться до вимог закону щодо виконання вимог поліцейських та встановленої комендантської години у зв`язку з введенням воєнного стану на території України. Слід також констатувати, що поява ОСОБА_1 у місті під час дії комендантської години (її порушення) та його протиправні дії призводили до відволікання поліцейських від інших важливих завдань, які на них покладені у зв`язку з воєнним станом в Україні.

В даних обставинах, з урахуванням всього вищезазначеного, характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника, суд визнає, що адміністративне стягнення у виді штрафу буде недостатнім для його виправлення і подальшої його правослухняної поведінки. Суд переконаний, що належний виховний вплив на ОСОБА_1 справить лише позбавлення права керування транспортними засобами і саме це стягнення необхідно застосувати, оскільки саме таке стягнення досягне мети його застосування. Разом з цим, враховуючи, що ОСОБА_1 згідно матеріалів провадження раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений ст.124 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору.

Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови проголошено 26 травня 2023 року о 09:00 год., в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/5271/23

Номер провадження №3/522/4424/23

Головуючий суддя Русєва А.С.